Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 243/9234/17
провадження № 61-48045св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), 
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі Електромережі»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Кішкіної І. В., Соломахи Л. І., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «ДТЕК Донецькі Електромережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.  
 
ОСОБА_1 , не погоджуючись із указаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.
  
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі, за час затримки видачі трудової книжки, повернуто заявнику.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 , у встановлений судом строк, не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме - не надав доказів про сплату судового збору.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій,  посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду. 
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки вимоги апеляційного суду про обов`язкову сплату позивачем судового збору щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Заявники вважають, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зазначеній частині відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». На переконання заявника, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки є заробітною платою відповідно до правил частини першої статті 1, статті 2 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94, частини п`ятої статті 235 КЗпП України.
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У поданому в січні 2019 року відзиві на касаційну скаргу, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» просить залишити без задоволення скаргу  ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.
  
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу № 243/9234/17 за позовом ОСОБА_1 до  АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року               № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачі у справах за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі, за час затримки видачі трудової книжки, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до змісту позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки у розмірі 60 634,20 грн, що є вимогою майнового характеру, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2018 року становить 960, 00 грн (виходячи з розрахунку 640*150 %). Проте документ, що підтверджує сплату судового збору в цьому розмірі, не надано.
 
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.
 
Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способом і строком їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
 
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Доводи касаційної скарги про те, що заявник як позивач не має сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, є безпідставними з огляду на таке.
 
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.
 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
 
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.
 
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
Отже, позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці», а також розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (далі - Інструкція).
 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.
 
Середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки (частина п`ята статті 235 Кодексу законів про працю України) не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною або компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
 
Верховний Суд врахував, що предметом позову у цій справі є, зокрема майнові вимоги про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.
 
Ураховуючи викладене, під час постановлення оскарженої позивачем ухвали від 25 жовтня 2018 року апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 185 ЦПК України, для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 , у зв`язку із несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
 
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 185 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.  
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий 	В. О. Кузнєцов  	
Судді:	В. С. Жданова   В. М. Ігнатенко  	
 	В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов