Справа № 756/13933/19                                                                                                                         Головуючий в суді І інстанції Белоконна І.В.
Провадження № 22ц-824/370/20                                                                                                            Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
21 травня 2020 року                                                                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-
 
 розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, та обґрунтовувала його тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, та від якого у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який проживає разом з нею. 
Вказує, що з березня 2019 року відповідач пішов з сім`ї та проживає з іншою жінкою, і шлюб між сторонами існує лише формально, при цьому відповідач добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, усі витрати, пов`язані з утриманням сина, вона несе одна, через що просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4 000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 22 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких просить його змінити та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 3000, 00 грн. щомісячно, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не було належним чином досліджено усіх доказів у справі, зокрема, що його дохід складає всього 7 516, 45 грн. щомісяця і сума аліментів в розмірі 4000, 00 грн. поставить його в скрутне майнове становище, тому вважає що сума аліментів у розмірі 3000, 00 грн. буде достатньою для утримання дитини.
У свою чергу, ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій погоджується із висновками суду першої інстанції та посилається зокрема на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини, а оскільки щомісячно на утримання сина вона витрачає більше 8 000, 00 грн. на місяць, то визначений судом розмір аліментів буде достатнім для утримання дитини, при цьому відповідач отримує великий дохід, має транспортний засіб, здоровий і на його утриманні інших дітей немає, тому, на її думку, підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, через що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач зобов`язаний утримувати сина до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя, беручи до уваги стан здоров`я та працездатність відповідача, його дохід, відсутність на утриманні інших дітей, то суд вважав необхідним ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 4 000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 22 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
 Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 (а.с.6).
У своїх поясненнях ОСОБА_1 вказує на те, що його дохід складає 7516, 45 грн. щомісяця, і сума аліментів в розмірі 4000, 00 грн. може поставити його в скрутне майнове становище.
При цьому, у матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 здійснював перерахування коштів позивачці ОСОБА_2 на допомогу дитині у розмірі 10 500, 00 грн. та 7500, 00 грн. протягом серпня 2019 року (а.с.26), що не заперечується позивачкою.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні докази щодо розміру місячного доходу відповідача, наявності у нього на утриманні інших дітей чи членів сім`ї.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. 
Тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складав 2118 гривень.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, натомість доказів того, що у відповідача крім сина ОСОБА_3 , станом на час розгляду справи, перебували на утриманні інші діти чи члени сім`ї - надано не було.
Зважаючи на те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, інших дітей на утриманні не має, при цьому ОСОБА_1 не надав належних, допустимих і достатніх доказів щодо наявності у нього скрутного майнового стану чи що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необґрунтованим, тому, на думку колегії, висновок суду про стягнення аліментів на утримання дитини щомісячно у розмірі 4000, 00 грн. є обґрунтованим.
Доводи апелянта про те, що при визначенні розміру аліментів не врахований скрутний його майновий стан, не заслуговують на увагу, оскільки, як було зазначено вище, належних і достатніх доказів на підтвердження цих обставин відповідачем надано не було, при цьому не наведено наявності будь-яких інших обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти у визначеному місцевим судом розмірі.
Інші доводи та обставини, на які посилається скаржник в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і  спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                         Судді: