ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року	Львів	Справа № 640/25224/19 пров. № А/857/3953/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Матковської З.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання – Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Гудима Н.С., м. Рівне) у справі №460/25224/19 за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                    В С Т А Н О В И В:          

17 грудня 2019 року Міністерство оборони України звернулося з адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 в якому просило визнати незаконною та скасувати постанову в рамках виконавчого провадження (ВП №60169240) про накладення штрафу від 07.11.2019.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в задоволенні позову Міністерства оборони України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови ВП№60169240 про накладення штрафу від 07.11.2019 – відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив позивач Міністерство оборони України та вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явився, хоча третя особа ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі №817/581/17, за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019, зокрема зобов`язано Міноборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - старшого сержанта ОСОБА_2 , в розмірі 125 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб кожній.
Після набрання рішенням законної сили 05.09.2019 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №817/581/17: виконавчий лист №1 - де стягувачем є ОСОБА_2 та виконавчий лист №2 - де стягувачем є ОСОБА_1 
26.07.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Сидоренком Р.Г. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому  виконанню виконавчого листа №817/581/17 (№1), виданого 05.09.2019 Рівненським окружним адміністративним судом, стягувачем у якому є ОСОБА_2 .
На підставі виконавчого листа (№2) №817/581/17 від 05.09.2019, виданого Рівненським окружним адміністративним судом, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Бурлою В.Е. відкрито виконавче провадження №60169240, про що винесено постанову від 27.09.2019 ВП№60169240 (а.с.68). Пунктом 2 цієї постанови  боржнику повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
01.11.2019 відбулося засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. За результатами засідання оформлено протокол від 01.11.2019 №141, витяг якого долучено до матеріалів справи.
Згідно з пунктом 3 цього Витягу комісія вирішила призначити одноразову грошову допомогу дружині та дочці померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби старшого сержанта ОСОБА_2 (Рівненський ОТЦКСП) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 14.01.2014 в розмірі 1/2 частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом на день смерті, в сумі 304500 грн. у рівних долях кожному.
Вказаний протокол №141 від 01.11.2019 затверджений т.в.о. Міноборони України 13.11.2019.
15.11.2019 Департамент фінансів Міноборони України направив до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення, у якій повідомив про прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги та вжиття заходів щодо виплати коштів. До вказаної заяви позивачем додано витяг з протоколу від 13.11.2019 №141, копії розподілу від 07.11.2019 №54 та листа від 14.11.2019 №248/1016/огд (а.с.12).
07.11.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС винесено постанову ВП№60169240 про накладення на Міноборони України штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений строк (а.с.70-71). Одночасно державним виконавцем виставлено вимогу Міноборони України в порядку ст.ст.18,63,75,76 Закону України "Про виконавче провадження" №60169240/20.1 від 07.11.2019 (а.с.71, зворотній бік - 72).
Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з ч.1, п.1 ч.2, ч.4 ст.18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
В силу вимог ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
Таким чином, фактичним виконанням цього рішення суду є призначення та виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Рішення Комісії Міноборони свідчить лише про призначення такій одноразової грошової допомоги, а тому не може вважатися доказом повного та своєчасного виконання судового рішення щодо ОСОБА_1 , позаяк не є одночасним доказом виплати такої допомоги.
Відповідно до п.14 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.
Врахувавши викладені обставини та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що станом на 07.11.2019 Міноборони України фактично не виконало рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі №817/851/17, згідно з виконавчим листом від 05.09.2019, стягувачем у якому є ОСОБА_1 , у повному обсязі у добровільному порядку та не повідомило державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС про поважні причини такого не виконання.
Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що Міноборони України надіслало Департаменту ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження №60169240, де стягувачем є ОСОБА_1 , лише 04.12.2019, що підтверджується листом №248/8581 (а.с.73) та реєстраційно-контрольною карткою Мін`юсту України №28300-26-19 (а.с.72). Департамент ДВС отримав цю заяву позивача 17.12.2019. 
До заяви позивач долучив розподіл на відкриття асигнувань розпорядниками коштів нижчого рівня від 07.11.2019 №54, список осіб, яким проведена виплата за розподілом №54 та лист про переказ коштів для проведення виплат одноразової грошової допомоги згідно з рішеннями суду від 14.11.2019 №248/1016/огд (а.с.55 зворотній бік - 57).
Отже, жодних підстав стверджувати про повне виконання рішення суду з посиланням на заяву про закінчення виконавчого провадження від 15.11.2019 у позивача немає, а оскільки з належною заявою Міноборони України звернулося до відповідача лише у грудні 2019 року.
Таким чином, доказів на підтвердження повного і фактичного виконання рішення суду на час винесення оскаржуваної постанови від 07.11.2019 судом не встановлено і матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.129-1 Конституції України.
Основним призначенням стадії виконавчого провадження, є фактичне та повне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, без права встановлювати інші механізми та обсяги його виконання, трактуючи зобов`язальну частину судового рішення на свій лад, нівелюючи тім самим весь процес судового розгляду спору.
За вказаних вище обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем обґрунтовано і правомірно застосовано до Міноборони України штраф за невиконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 у справі №817/851/17 у межах виконавчого провадження №60169240.
Взявши до уваги вказані фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова  державного виконавця від 07.11.2019 ВП№60169240 про накладення штрафу у розмір 5100 грн. відповідає зазначеним критеріям правомірності, так як прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому не підлягає скасуванню.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-
          
                                                      П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №460/25224/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням пункту 3 розділу VI “Прикінцевих положень” Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 04 червня 2020 року.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду