КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/14568/19	
Провадження № 33/824/1223/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Зубець Ю.Г. 
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
05 березня 2020 року                                                                                 місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю особи, притягнутої до 
адміністративно відповідальності                  ОСОБА_1 ,
захисника                                                          Ісаєнка О.В.
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, водій ОСОБА_1 05 листопада 2019 року о 00 год. 05 хв. в м. Києві по пр. Свободи, 28, керував транспортним засобом «Тойота» з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).
Крім того, ОСОБА_1 05 листопада 2019 року близько 00 год. 02 хв. в м. Києві по пр. Свободи, 5, керуючи транспортним засобом «Тойота» з номерним знаком НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку та створював загрозу безпеці дорожнього руху, чим порушив п. 2.3 «д» та п. 2.4 ПДР України
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року та постановити нову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Одночасно апелянт заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що строк пропущено із поважних причин.
ОСОБА_1 зазначає, що копію судового рішення він не отримував, про нього дізнався з Єдиного реєстру судових рішень 17 лютого 2020 року. Крім того звертає увагу на те, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності він не був присутній, оскільки не був своєчасно та належним чином повідомлений про дату судового засідання. У зв`язку з наведеним зазначає, що строк на апеляційне оскарження він пропустив з поважних причин. 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував всі фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування вимог законодавства та винесення постанови, яка підлягає скасуванню.
Щодо обставин справи ОСОБА_1 вказує, що 05 листопада 2019 року керував автомобілем «Toyota» з номерним знаком НОМЕР_1 , в якому крім нього перебували ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зазначає, що почувши сигнал сирени, він не одразу зрозумів, що це стосується його та проїхав відстань близько двісті метрів, після чого його «підрізав» автомобіль працівників поліції. Після зупинки транспортного засобу працівники поліції поводились з ним грубо, не пояснювали причин зупинки, на їх вимогу вийти з автомобіля ОСОБА_1 не відреагував, після чого співробітник поліції заліз до нього у вікно та відкрив двері автомобіля. Далі ОСОБА_1 зазначає, що його та його пасажирів грубо дістали з автомобіля, після чого його кинули на підлогу обличчям та завдали декілька ударів руками по ребрах, від чого він отримав тілесні ушкодження. Вказує, що працівники поліції почали без будь - яких пояснень оглядати пасажирів з його автомобіля, почали проводили без дозволу детальний огляд авто. Далі, працівники поліції запропонували пройти огляд за допомого приладу «Драгер», однак він відмовився проходити огляд як на місці зупинки так і в медичному закладі. ОСОБА_1 зазначає, що його автомобіль з цінними речами працівники поліції залишили на дорозі. У відділі поліції йому не надали можливості зателефонувати адвокату. Вказує, що у зв`язку із тиском працівників поліції, в нього стався напад астми. Після цього ОСОБА_1 ліг на лікування у міську клінічну лікарню №8. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що під час складання протоколів про адміністративні правопорушення були порушені його права, гарантовані Конституцією України, зокрема йому не пояснили його права, в тому числі, що він зобов`язаний пройти обстеження на алкогольне сп`яніння, не забезпечено право користуватися правовою допомогою адвоката та не було забезпечено право на медичну допомогу. 
Апелянт вказує, що працівниками поліції було безпідставно складено протоколи про адміністративні правопорушення серії БД № 336642 та серії БД № 336643, оскільки зазначених у них правопорушень він не вчиняв.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що вищевказані протоколи про адміністративні правопорушення не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки їх зміст не містить всіх необхідних відомостей та умов, визначених ст. 256 КУпАП.
Також апелянт вважає, що протоколи складені з порушенням п. 4 ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію», оскільки його не повідомили про причини застосування до нього превентивних заходів, та нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи, відтак дії поліції є незаконними.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції грубо порушив його права, оскільки розглянув справу за його відсутності та належним чином не повідомив про дату, час та місце розгляду справи.
 
Розглянувши клопотання, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин. 
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не був присутнім при ухваленні судового рішення.
Разом з тим, відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 копії постанови.  
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.
 
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Ісаєнка О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону. 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.
Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне. 
У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 було відомо, що справа відносно нього розглядається Подільським районним судом м. Києва.
Так у судове засідання, яке було призначене на 09 січня 2020 року ОСОБА_1 надав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено, а розгляд справи відкладено на 17 січня 2020 року, відтак у апелянта було достатньо часу для реалізації свого права на захист, однак він ним не скористався.
В той же час, у судове засідання призначене на 17 січня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився, будь - яких клопотань про відкладення чи про поважність причин неявки до суду першої інстанції не направляв. 
У зв`язку з цим, незважаючи на неявку ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки, в даному конкретному випадку це не вплинуло і не могло вплинути на дотримання судом вимог ст. 245 КУпАП щодо забезпечення реалізації завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи та її вирішення в точній відповідності з законом. 
Щодо доводів апелянта про те, що працівники поліції по відношенню до нього та його пасажирів поводили себе грубо, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що це питання не є предметом апеляційного розгляду і дії працівників поліції можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку. 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає також, що складені відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
На думку апеляційного суду, такі доводи є непереконливими.
Так, наявні в матеріалах справи протоколи про адміністративне правопорушення серії БД № 336642 від 05.11.2019 та серії БД №336643 від 05.11.2019 складені у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, а отже, відповідають вимогам діючого законодавства. Крім того, будь яких зауважень щодо їх змісту апелянтом у протоколах не зазначено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції безпідставно його зупинили та не пояснили причин зупинки, однак зазначене не відповідає дійсності.
Так, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, із якого вбачається, що працівники поліції на патрульному автомобілі з увімкненими проблисковими маячками та звуковими сигналами здійснювали переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився лише коли патрульний автомобіль перекрив йому дорогу. Після цього, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , про причину зупинки та переслідування, а саме, що останній проїхав на три червоних сигнали світлофору.
Відтак, на підставі дослідженого протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 336643 від 05.11.2019, відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, а також рапорту інспектора управління патрульної поліції, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Із дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису також вбачається, що працівники поліції у присутності двох свідків пропонують ОСОБА_1 пройти огляд як за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, так і в медичному закладі у лікаря-нарколога, однак останній відмовився від проходження будь-якого огляду. 
Крім того із відеозапису вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду, зокрема зазначив, що відмова від проходження огляду є самостійним складом адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, відтак доводи апелянта про те, що йому не було роз`яснено його обов`язку пройти огляд є необґрунтованими.
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння. 
Отже відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-
 
П ОС Т АН О ВИ В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Подільського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун