КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
      
єдиний унікальний номер справи 755/13291/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/278/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                       У К Р А Ї Н И
 
            18  лютого  2020 року                                                                       м. Київ
 
             Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача        -          Білич І.М.
            суддів                          -          Іванченко М.М.,  Лапчевська Є.Ф.                            
            розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П.,
            у цивільній справі №755/13291/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
                                                 в с т а н о в и л а:
 
            У вересні 2018 року  Акціонерне товариство Комерційний банк  «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося  з  вищевказаним позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1  за кредитним картковим договором №б/н від 02.04.2011 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02.04.2011 року  між сторонами укладено кредитний  договір на суму 15 000 гривень  з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання  виконав у повному обсязі,. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернула у зв`язку з чим,   виникла заборгованість у розмірі 116 832,42 гривень з яких:  13 346, 14 гривень заборгованість  за тілом кредиту; 103 486, 28 гривень по відсоткам за період з 02.04.2011 року по 31.12.2017 року, яку  позивач і просив стягнути з відповідача.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1    на користь  АТ „КБ „ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 346,14 гривень та судовий збір в розмірі 1762 гривни. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Згідно з рішенням  Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне  товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк".
 
Не погодившись з судовим рішенням, представником АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої позивач ставив питання про скасування  рішення в частині  відмови у задоволенні  позовних вимог про стягнення процентів та постановлення в цій  частині нового рішення про задоволення позову. Вказуючи при цьому на неправильне і необґрунтоване застосування судом норм матеріального та процесуального права. Так як при укладенні договору ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею  заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Правилами користування платіжною карткою»  та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір про надання послуг, що підтверджується підписом відповідача   у його  заяві  про видачу  карткового кредиту. Встановивши, що банк надав відповідачу  кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовити у стягненні відсотків за кредитом. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надають іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.
Відзив на апеляційну скаргу подано не було.
 
Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі заперечень  щодо рішення суду в частині стягнення  заборгованості за тілом кредиту, судом апеляційної інстанції  рішення суду в цій частині  не переглядається  виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Відповідно  до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
У порядку ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи. 
Заслухавши доповідь  судді - доповідача, перевіривши матеріали справи  та  обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  вважає що подана апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню виходячи з наступного.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви  від 02.04.2011 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким  позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 15000 гривень.
 
Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції враховував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. При цьому враховуючи вимоги  ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом  пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить  про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання  виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження сторонами істотних умов кредитного договору, зокрема, розміру процентної ставки за користування кредитом.
 
Проте  погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Колегія  суддів вважає, що  судом першої інстанції при постановленні  рішення не було взято до уваги надані позивачем  на виконання ухвали суду  щодо усунення недоліків наступні документи : - довідку про зміну умов кредитування та обслуговування  кредитної карти клієнта  ОСОБА_1 картрахунок  54570882303615277 від 01.03.2011 року ( а.с. 65зв.)  та виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 ( а.с.55 - 58).
Виходячи з даних відображених у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, старт карткового рахунку  почався 02.04.2011 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості,  процентна ставка з квітня 2011 року  розраховувалася виходячи з 30% на рік (2,5%.щомісячно). У подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався в період часу з березня 2011 року по січень 2012 року - 36%; з  січня 2012 року   по вересень 2014 року - 30% ; з вересня 2014 року по квітень  2015 року -34,8%; з квітня 2015 року  по  травень 2018 року  - 43, 2%.
 Незважаючи на те, що банк мав заборону в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати  розмір процентної ставки за кредитними договорами 
Згідно із ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України  у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право  збільшувати  та зобов`язуваний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і  в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомляти позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з  якої застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь - який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права  змінювати процентної ставки без згоди позичальника.
Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом  з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З урахуванням вищевикладеного вбачається, що умови кредитного договору  щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедури  підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.
 Матеріали справи не містять згоди відповідача на  збільшення процентної ставки за кредитом з 30% до 43,20% скріплених  підписом позичальника. Що свідчить про недоведеність  заявлених вимог в частині стягнення з позичальника заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі  103 486,28 гривни.
Також,  надана  позивачем до  суду довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 вказує на те, що  умови кредитування відповідача були з  використанням кредитки  «Універсальна 180 +» ( а.с.10)
При цьому матеріали справи не містять витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які б містили  такі умови кредитування як «Універсальна, 180 +». Зазначене унеможливлює здійснення перевірки розрахунку суми  заборгованості визначеної позивачем при звернені до суду.
Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позивач був обізнаний, що зобов`язаний надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою.
Позивачем у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав ним не було надано суду першої інстанції витягу з тарифів  обслуговування кредитних карт «Універсальна», як доказу по справі.
Беручи до уваги невиконання позичальником зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає також стягненню заборгованість  по процентам за користування кредитом, виходячи із суми заборгованого тіла кредиту, за період з квітня 2011 року по 30 серпня 2014 року  в розмірі 30 % річних, що становить  -   13 602,09 грн. 
  Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача  процентів за користування кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом основоположних норм банківського кредитування  (приписи ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1048 ЦК України) а відтак, загрозу фінансовій стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, на думку колегії суддів, не стосуються предмету доказування в даній справі та не впливають на правильність і законність висновків суду першої інстанції.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь  позивача  заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13 602, 09 гривень.
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, на користь позивача підлягає  стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 347, 29 гривень.
 
Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу  представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про  стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким;
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, К/р у НБУ № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) 13 602, 09 гривень ( тринадцять тисяч шістсот дві гривні дев`ять копійок) процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору №б/н від 02.04.2011 року.
У іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 347, 29 гривень (триста сорок сім гривень двадцять дев`ять копійок).
Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач
Судді: