ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 210/6996/19 (2-а/210/17/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2020 року (головуючий суддя – Літвіненко Н.А.) в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича

про                                                             скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу із позовом до Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича (далі – Відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича при винесенні постанови серії ЕАК №1762640 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 18.11.2019 року до ОСОБА_1 – штрафу в розмірі 425 гривень за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП;
- скасувати постанову серії ЕАК №1762640 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 листопада 2019 року, винесену Патрульним роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Лахтіоновим Яном Сергійовичем про застосування адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 425 гривень за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП до ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях (бездіяльності) Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2020 року по справі №210/6996/19(2-а/210/17/20) адміністративний позов ОСОБА_1 до Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено (а.с. 33-35).
Відповідач - Патрульний роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Лахтіонов Ян Сергійович, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що матеріали даної справи містять беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапис подій 18 листопада 2019 року, крім того, відповідач при винесенні спірної постанови діяв в межах своїх повноважень та в порядку передбаченому Законом, що, на думку останнього, свідчить про правомірність прийнятої постанови про накладення штрафу на Позивача.
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 листопада 2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1762640, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.
В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 18 листопада 2019 року позивач, керуючи транспортним засобом Toyota Highlander номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кривий Ріг вул. Волгоградська, 19, під час перестроювання не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а після зупинки на вимогу працівника поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію чим порушив п. 9.9.б Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 9).
Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 18 листопада 2019 року є предметом судового розгляду в даній справі. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КАС України.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 9.9.б Правил дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.
Відповідно до п. 9.2.б Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач під час перестроювання не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, а після зупинки на вимогу працівника поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що з наданих Відповідачем відеозаписів подій 18 листопада 2019 року видно як працівник поліції спілкується з позивачем та складає спірну постанову, однак не зафіксовано факт перестроювання позивача без увімкнення світлового покажчика повороту відповідного напрямку та не зафіксовано факт зупинення автомобіля Позивача на вимогу працівника поліції та не увімкнення аварійної світлової сигналізації після такої зупинки.
Більш того, надані Відповідачем відеозаписи не містять фіксації безперервності подій з моменту перестроювання позивача до зупинки на вимогу працівника поліції, що, зокрема, свідчить про відсутність доказів того, що автомобіль Позивача дійсно зупинився на вимогу працівника поліції.
З вищевикладеного випливає те, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано належних доказів, вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції, також, враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 стосовно того, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що порушення права внаслідок дій інспектора має бути реальним, а факт такого порушення - доведеним Позивачем.
Колегія суддів вважає, що для повного захисту порушених прав Позивача скасування спірної постанови і закриття провадження у справі є достатнім. Визнання дій по її складенню протиправними не є доцільним та така позовна вимога повністю охоплюється задоволеними вимогами, що свідчить про відсутність підстав для задоволення такої вимоги позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки частково відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм процесуального, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі підлягає скасуванню в частині визнання протиправними дій Відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.   243,   311,   317,   321,   322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2020 року по справі №210/6996/19(2-а/210/17/20) – скасувати в частині визнання протиправними дій Патрульного роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лахтіонова Яна Сергійовича при винесенні постанови серії ЕАК №1762640 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 18.11.2019 року до ОСОБА_1 – штрафу в розмірі 425 гривень за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
В задоволені позову в цій часині - відмовити.
В решті рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2020 року по справі №210/6996/19(2-а/210/17/20) – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов