Номер провадження: 22-ц/813/3103/20 
Номер справи місцевого суду: 500/3939/15-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С.М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у справі за поданням Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон України без вилучення паспортного документу, на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Жигуліна С.М. 05 квітня 2019 року у м. Ізмаїл Одеської області, -
встановила:

У квітні 2019 року Ізмаїльський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області звернувся до Ізмаїльського міського суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон України без вилучення паспортного документу (т. 2 а.с. 132).
В обґрунтування подання посилався на те, що ОСОБА_1 є боржником відповідно до виконавчого листа №500/3939/15-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 15 лютого 2018 р. на підставі ухваленого заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2016 р., що набрало законної сили 19 грудня 2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 560 254, 00 грн.
Боржнику державним виконавцем надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 березня 2018 року разом із вимогою державного виконавця від 15 лютого 2019 року. Вказана вимога була отримана боржником 27 лютого 2019 року, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Однак, ОСОБА_1 вимогу не виконав, не надав декларацію, інформацію про транспортні засоби та запитувані документи, що і стало підставою для звернення заявника із вищезазначеним поданням.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року подання Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було задоволено. До повного погашення боргового зобов`язання відповідно до виконавчого листа №500/3939/15-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 18 лютого 2016 року, встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документу (т. 2 а.с. 145).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було належним чином встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання (т. 3 а.с. 61-62).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ), є боржником відповідно до виконавчого листа №500/3939/15-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 15 лютого 2018 р. на підставі ухваленого заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2016 р., що набрало законної сили 19 грудня 2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 560 254,00 грн.
У відповідності до вимог ст.441 ч.1, 3, 4 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. №1404?VIII (з наступними змінами та доповненнями), під час здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду з вимогою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 р. №3857?XII (з останніми змінами та доповненнями), громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.
Водночас, відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України (за винятком обмежень, які встановлюються законом).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 р. №661?IV (з останніми змінами та доповненнями), на Державну прикордонну службу України, відповідно до визначених законом завдань, покладається обов`язок із запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України (в тому числі за дорученням правоохоронних органів) постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду/виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.
Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачаються юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від їх виконання. Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.
У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, розглядаючи таку категорію справ, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 р., викладених у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачаються юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися та бути об`єктивно наявним і вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
З матеріалів справи вбачається, що боржнику ОСОБА_1 державним виконавцем була надіслана вимога від 15 лютого 2019 року, згідно якої боржника зобов`язано надати декларацію про доходи та майно, надати технічну документацію та правовстановлюючі документи на квартиру, належну боржнику, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , 3. Також, боржника було зобов`язано надати інформацію про належні йому транспортні засоби, а також надати державному виконавцю інші дані.
Вказана вимога була отримана боржником 27 лютого 2019 року, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Однак, ОСОБА_1 вимогу державного виконавця не виконав, і не надав належних та допустимих доказів того, що наданню вищевказаної інформації заважали будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Не додано відповідних доказів і до апеляційної скарги. 
Таким чином, оскільки матеріли справи містять належні докази навмисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду, що є необхідною умовою для застосування до боржника тимчасового обмеження у виїзді за кордон, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення подання Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1   за кордон України без вилучення паспортного документу. 
Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було встановлено, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію та інші дані, які запитувались державним виконавцем, не подано, і будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, боржником не здійснюється, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». На спростування вказаних фактів боржником не надано жодного доказу.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2019 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судов ого рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 06.05.2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе