Справа № 431/1893/19 
Провадження № 22-ц/810/108/20 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 09 квітня 2020 року                                                   місто Сєвєродонецьк
               Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач) 
       суддів – Коновалової В.А., Луганської В.М.
               за участю секретаря судового засідання – Перишкіна Т.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 
на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 жовтня 2019 року (суддя Воронкін О.А.) 
у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 
відповідач – ОСОБА_1 

встановив:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2012, яка утворилась станом на 31 січня 2019 року, у розмірі 120728,76 грн., з яких: 6140,27 грн. – заборгованість за кредитом та 260661,78 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, розрахованих за період з 22 березня 2012 року по 31 січня 2018 року.
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15 жовтня 2019 року позов  задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2012 за кредитом у розмірі 6140,27 грн. 
У задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.03.2012 по 31.01.2018 в розмірі 114588,49 грн. - відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 97,70 грн гривні.
Суд обґрунтував рішення тим, що відсутні будь-які докази розміру погодженого сторонами розміру процентної ставки, а звідси і правильності їх нарахування відповідачці .
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати та задовольнити позов про стягнення договірних процентів за користування кредитом. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, оскільки встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, у суду не було підстав для відмови у позову про стягнення процентів за користування кредитом. Також, позивач вказує на те, що судом не враховані правові висновки, висловлені в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.   
Позивач в судове засідання не з`явився, у додаткових поясненнях на апеляційну скаргу просив справу розглядати без участі представника банку. 
Луганським апеляційним судом неодноразово розгляд справи призначався у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
На поштову адресу місця реєстрації відповідачки апеляційним судом завчасно направлялися судові повістки-повідомлення про розгляд справи, однак повістки-повідомлення поверталися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», тому відповідно до положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка є належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1, ч.2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повністю відповідає.
       Судом встановлено, що 22.03.2012 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з  відповідачкою, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5700 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
       У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Проте, у заяві не зазначена процентна ставка.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які позичальницею не підписані.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення договірних процентів за користування кредитом, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів розміру погодженого сторонами у встановленому законом поряку розміру процентної ставки.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення та зауважує наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
       Згідно з вимогами статей 12, 83 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено , що відповідачка погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг з використання платіжної кредитної картки «Універсальна». Проте, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором. А Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини вказаного кредитного договору, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в яких визначений, в тому числі, розмір процентів за користування кредитними коштами, відповідачкою не підписані. А суду не надано доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Також суду не надано доказів того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.
Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, позивачем, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття відповідачкою умов і тарифів кредитування у розмірі та порядку, на які посилається позивач.
З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки договірних процентів за користування кредитом, оскільки встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову в зазначеній частині.
       Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо платності кредиту апеляційний суд відхиляє та зауважує, що відмова у стягнення процентів за користування кредитом з підстав недосягнення сторонами у письмовій формі згоди щодо їх розміру, не позбавляє позивача права пред`явлення вимоги до позичальника про стягнення процентів за користування кредитними коштами на підставі ст.1048 ЦК України.
       Зазначеною нормою права передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки висловлені в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17. 
По вказаній справі підставою для відмови у задоволенні позову стала недоведеність тієї обставини, що саме відповідачка виявила бажання отримати кредитні кошти в розмірі, оскільки надані відповідачкою документи спростовують дані, які містяться в анкеті-заяві, долученої позивачем до позовної заяви, а саме є невідповідність даних паспорта, дошлюбного прізвища матері та місце народження. Тобто, обставини справи та висновки суду по їх оцінці не є тотожніми обставинам справи, яка розглядається.
У звязку з цим суд апеляційної інстанції звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в якій встановлені аналогічні обставини.
В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про неможливість застосування до правовідносин сторін правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного суду врахований судом першої інстанції.
Надані позивачем суду апеляційної інстанції докази, які додані до апеляційної скарги, не можуть бути прийняті під час апеляційного розгляду справи з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
В позовній заяві позивач зазначає, що у разі неявки його представника в судове засідання не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. До позовної заяви позивачем додано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Заявляючи клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.
За вимогами ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені статтею 374 ЦПК України, зокрема частиною першою якої встановлено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Позивачем в порушення зазначених вимог процесуального законодавства не надано обґрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції у визначений цивільним процесуальним законодавством строк з причин, що не залежали від нього.
       Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову .
       Отже, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
       Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, 

постановив:
               Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (13 квітня 2020 року).
Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
               
Головуючий                                                                                                 Н.М.Авалян 

               Судді                                                                                                         В.А.Коновалова 

В.М.Луганська