Номер провадження: 22-ц/813/2207/20 
Номер справи місцевого суду: 520/19099/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Погорєлової С. О., 
за участю секретаря - К.А. Бикової
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Шевчук Вікторії Вікторівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання ПАТ «Дельта Банк» таким, що не має права вимоги за кредитним та іпотечним договорами,-

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

03.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання ПАТ «Дельта Банк» таким, що не має права вимоги за кредитним та іпотечним договором (а.с. 1-4).
Позивач посилається на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ПАТ «Дельта Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором. ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву про визнання ПАТ «Дельта Банк» таким, що не має права вимоги за кредитним договором № 6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007року, проте суд відмовив у прийнятті заяви, тому він змушений звертатися до суду із даним позовом.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що ПАТ «Дельта Банк» не набув права вимоги за кредитним договором № 6-96/КП-03/07 від 27.03.2007 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 , а тому ПАТ «Дельта Банк» не є особою, яка являється кредитором у спірних правовідносинах.
Разом з тим, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчуються права, що передаються а також інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Договір уступки права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги. Отже, правонаступник може доводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Позивач зазначає, що ПАТ «Дельта Банк додав до позову неналежної якості копію договору про передачу активів та зобов`язань, яка не завірена належним чином.
Позивач зазначає, що у ПАТ «Дельта Банк» наявний оригінал кредитного договору №6-96/КП-03/07 від 27.03.2007 року який відповідно за результатами судово-почеркознавчої експертизи № 21330/21331/15-32 від 27.04.2016 проведеної під час розгляду справи № 520/7516/13-ц являється таким, що підписаний не ОСОБА_1 
11.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Київського районного суду м. Одеси про забезпечення позову, в якій просив заборонити ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на продаж права вимоги за Кредитним договором № 6-96-ПК/-03/07 від 27.03.2007 року та Договором іпотеки від 27.03.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., за реєстраційним номером № 1764, до набрання законної сили судового рішенням у даній справі (а.с. 23-25).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. (а.с. 27-28)
Судом заборонено ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на продаж права вимоги за Кредитним договором №6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007 року та Договором іпотеки від 27.03.2007 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. за реєстраційним номером № 1764, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі (а.с.27-28).
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходив з того, що доводи сторони позивач про наявність підстав вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованими та доведеними.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції посилається на ч. 2 ст. 149 ЦПК України, відповідно до якої, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року про забезпечення позову(а.с. 31-37).
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне тлумачення норм матеріального права. Просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси про забезпечення позову від 14 січня 2019 року та прийняти рішення, яким у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.
Апелянт зазначає, що ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» дотрималися усіх норм чинного законодавства при укладенні договору передачі активів від 02.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є, реєстраційний номер № 2263 а тому вказаний правочин повністю відповідає вимогам чинного законодавства.
Також ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що 02.10.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про ліквідацію АТ «Дельта Банк», з 03.03.2015 року в АТ «Дельта Банк» введено тимчасову адміністрацію, а з 05.10.2017 року розпочато процедуру ліквідації яка продовжена до жовтня 2019 року.
В якості доводів апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» що судом першої інстанції порушено саме ч. 4 ст. 150 ЦПК України, якою встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було допущено неповноту з`ясування обставин справа, в порушення вимог чинного законодавства та не обґрунтовано належним чином правову позицію.
Відповідач у справі посилається на те, що саме ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» було дотримано усіх норм чинного законодавства при укладенні договору передачі активів від 02.07.2010 року. Посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є, реєстраційний номер № 2263, а отже вказаний правочин повністю відповідає вимогам чинного законодавства.
Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано обставини, що 02.10.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про ліквідацію АТ «Дельта Банк». Порядок реалізації активів (майна) банку що ліквідується, визначається ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних особі» а також Рішенням ВД ФГВФО від 24.03.2016 року № 388 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів «майна» банків, що ліквідуються».
Враховуючи доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» вважає заходи забезпечення позову такими, що суперечать вимогам ст. 150 УПК України та мають бути скасовані.
Позивач не скористався правом подати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв, клопотань не надали.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до закінчення дії карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» з наступними змінами передбачено, що тимчасово, з 17.03.2020 року до закінчення дії карантину зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

08 лютого 2019 року представник АТ «Дельта Банк» - адвокат Шевчук В.В. подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2019 року.
27 лютого 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Журавльова О.Н. апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
27 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ПАТ «Дельта Банк» - адвоката Шевчук В.В. про усунення недоліків.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2019 року у складі судді Журавльова О.Г. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Шевчук Вікторії Вікторівни на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання ПАТ «Дельта Банк» таким, що не має права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.
27 травня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 23 жовтня 2019 року на 11:00 год.
На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справ між суддями ; 4636 від 29.10.2019 року у відповідності до п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу за вказаною цивільною справою було призначено повторний авторозподіл судової справи, яким було визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого Князюка О.В.. суддів: Кравця Ю.І. Комлевої О.С.
Розпорядженням № 5084 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Яким було визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О.В., суддів: Ващенко Л.Г.. Погорєлової О.С.
Ухвалою Одеського апеляційного суду під головування судді Князюка О.В. від 11 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28 листопада 2019 року.
Розгляд справи неодноразово було відкладено на іншу дату.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

03.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ПАТ «Дельта Банк» таким, що не набув права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 6-96/П.К.-03/07 від 27.03.2007 року та Договором іпотеки від 27.03.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. за реєстраційним номером № 1764.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2018 року відкрито провадження у справі.
11.01.2019 року позивач у справі надав заяву про забезпечення позову. В якій просить заборонити ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії спрямовані на продаж права вимоги за Кредитним договором № 6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007 року та Договором іпотеки від 27.03.2007 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.
Таким заходом забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки позивачем не було наведено достатньо підстав для його задоволення, а також не вказано відомостей про невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги посилання апелянта на те, що ПАТ «Дельта Банк» знаходиться в стадії ліквідації і винесення заборони ПАТ «ПАТ Дельта Банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на продаж вимоги за Кредитним договором № 6-96/ПК-03/07 від 27.03.2007 року та Договором іпотеки б/н від 27.03.2007 року, до набрання законної сили рішення суду у даній справі, може призвести до неможливості Фондом гарантування вкладів фізичних осіб продати майно банку і в цій частині. Проте такі доводи апелянта навпаки підтверджують ризики, на які посилається позивач заявляючи клопотання про забезпечення позову.
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 150 ЦПК України, якою встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки саме питання належності прав, що витікають із Кредитного договору і Договору іпотеки є предметом спору у суді першої інстанції, в рамках якого було заявлено клопотання про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим 
Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що апелянтом не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів для обгрунтування доводів викладених в апеляційній скаргі.
Згідно з і ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішення зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів враховує, що, оскільки станом на день розгляду даної справи по суті спору вже постановлене судове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, а Постановою Одеського апеляційного суду від 14.05.2020 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.05.2019 року залишено без змін, то питання щодо забезпечення позову втратило свою актуальність, що унеможливлює направлення питання про забезпечення позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.
При вказаних обставинах, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року підлягає скасуванню як така, що втратила свою актуальність.
Щодо інших доводів апеляційної скарги. Апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, №4909/04, § 58, Є 

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Дельта Банк» -адвоката Шевчук В.В.- задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року про забезпечення позову - скасувати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено 22 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                           О.В. Князюк

Судді:                                                                                С.О. Погорєлова

                                                                                О.М. Таварткіладзе