УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження
25 травня 2020 року  
м. Київ
справа №826/6453/18
адміністративне провадження №К/9901/6578/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Желєзного І.В., Кравчука В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Пенсійного фонду України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, в якому просив:
(і) визнати протиправним та нечинним пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, за винятком змін, що вносяться до пункту 2 частини третьої вказаних змін, а саме – щодо набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.03.2018, які залишити в силі;
(і) зобов`язати Кабінет Міністрів України здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб на підставі Конституції України та законів України, з визначенням розмірів грошового забезпечення для перерахунку пенсій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 у позові відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи. Також вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного розв`язання спору.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:
А) Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 стосовно відмови в позовних вимогах ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування пункту постанови.
Б) Ухвалено стосовно цих вимог нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.
В) Визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Г) У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 залишено без змін.
Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Пенсійний фонд України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 25.03.2020 касаційну скаргу Пенсійного фонду України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №  826/6453/18 залишено без руху через невідповідність касаційної скарги вимогам, встановленим пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки заявник у касаційній скарзі не зазначив жодної з передбачених статтею 328 КАС України підстав, на яких подається касаційна скарга. Водночас заявникові запропоновано подати уточнений примірник касаційної скарги, в якому зазначити передбачену (передбачені) пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України підставу (підстави), на яких подається касаційна скарга.
На виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду заявник надіслав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучив доповнення до касаційної скарги, в якому виклав обґрунтування щодо наявності підстав для касаційного оскарження судового рішення.
Отже, скаржник надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги в строк, встановлений Верховним Судом.
Дослідивши зміст касаційної скарги Кабінету Міністрів України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.
Приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках  – на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
За змістом пункту третього частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Заявник, обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, зазначає, що в рішенні від 13.03.2019 у зразковій справі № 240/6263/18, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, Верховний Суд дійшов висновку, що алгоритм дій державних органів під час проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядком № 45 не змінився у зв`язку з прийняттям Постанови № 103. Порядок № 45 в редакції до внесення змін Постановою № 103 також передбачав, що на підставі списків уповноважені органи готували для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подавали їх головним управлінням ПФУ. Головні управління ПФУ здійснювали перерахунок пенсії на підставі довідок, що надійшли від обласних військових комісаріатів, в яких визначено розмір грошового забезпечення для такого перерахунку.
Також скаржник стверджує про те, що Велика Палата Верховного Суду в пункті 60 постанови від 19.02.2020 у справі № 240/6263/18 зазначила, що Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсій військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, що узгоджується з повноваженнями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.
Тому скаржник вважає, що ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову та скасовуючи пункт 6 Постанови № 103, зокрема стосовно внесення Змін до пункту 2 Порядку №45 (підпункт 2.2 пункту 2 Змін), Шостий апеляційний адміністративний суд не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 13.03.2019 у справі №  240/6263/18, що застосування пункту 2 Порядку № 45 до і після ухвалення Постанови №  103.
Водночас заявник в своїй касаційній скарзі покликається на те, що Шостий апеляційний адміністративний суд, скасовуючи пункт 6 Постанови № 103, зокрема щодо внесення Змін до пункту 4 Постанови № 704 (пункту 3 Змін) та до пункту 7 Постанови № 393 (підпункт 1 пункту 1 Змін), не взяв до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті  246 КАС України, які (такі висновки) викладені в постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 826/27891/15, від 12.02.2019 у справі № 9901/643/18, від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14, від 08.11.2019 у справі № 816/86/18 та від 11.05.2018 у справі №  766/7172/17.
Отже, аналіз аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з висвітленими в судовому рішенні суду апеляційної інстанції обставинами справи дає підстави колегії суддів вважати, що у цій ситуації можуть бути обставини, наведені у пункті 1 частини четвертої статті  328 КАС України, які є підставами для відкриття касаційного провадження, оскільки заявник аргументує вимоги своєї касаційної скарги тим, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскарженого судового рішення не взяв до уваги правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, які викладені в постановах Верховного Суду, а також наведені інші факти неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, які викладені в касаційній скарзі.
Також колегія суддів зауважує, що відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Водночас згідно з частиною другою статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Верховний Суд встановив, що передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження пропущений, оскільки оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене 29.01.2020, а касаційна скарга була подана 06.03.2020 (згідно з відтиском штемпеля оператора поштового зв`язку «Укрпошта» на конверті, у якому надійшла касаційна скарга).
У касаційній скарзі Пенсійний фонд України просить суд про поновлення строку на касаційне оскарження та зазначає, що він отримав постанову суду апеляційної інстанції 06.02.2020, а тому вважає вказану обставину поважною причиною для пропуску процесуального строку.
За наведених обставин та беручи до уваги надані на їхнє підтвердження докази, Верховний Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення та про наявність підстав для його поновлення.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі немає.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що слід відкрити касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Беручи до уваги те, що ухвалою Верховного Суду від 25.03.2020 вже відкрито касаційне провадження у справі № 826/6453/18 за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України та водночас витребувано матеріали справи, немає потреби повторно розв`язувати питання про витребування справи.
Керуючись положеннями пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Заяву Пенсійного фонду України про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити. Поновити Пенсійному фонду України строк на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №  826/6453/18.
2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Пенсійного фонду України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №  826/6453/18.
3. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.
4. Установити для подання відзиву на касаційну скаргу десятиденний строк з дня закінчення карантину, запровадженого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів».
5. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    І.В. Желєзний
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук