ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 травня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/359/20
Головуючий у першій інстанції - Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/623/20

Чернігівський апеляційний суд  у складі:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
із секретарем Зіньковець О.О.,  
заявник (позивач): ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 2 березня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,
місце ухвалення судового рішення - місто Бахмач,
дата складання повного тексту судового рішення - 2 березня 2020 року.
                                       У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила для забезпечення позову накласти арешт на майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: бойлер, стабілізатор напруги «RUCELF», кухню кутову, стіл обідній, кухонний диван кутовий, пральну машину « Атлант », холодильник « Атлант », фільтр зворотного отсосу для води, мікрохвильову піч «Samsung», хлібопічку «Раnasonic», кухонний комбайн, ультразвуковий зволожувач повітря, телевізор розміром 18 дюймів, приставку Т-2, вбудовану електродуховку «Hotpoint Ariston», газову поверхню, шафу-купе на 2 двері в вітальні, шафу-купе на 4 дверей, диван кутовий, диван-книжку, розкладне крісло, комп`ютерний стіл, крісло комп`ютерне, телевізор «LG» розміром 48 дюймів, приставку «Хіаоmі» Мі ТВ-бокс, ноутбук «Asus», зовнішній жорсткий диск до ноутбука, високоточний термометр температури та вологості «Хіаоmі», колонки для комп`ютера 2 комплекти, шведську стінку, пилосос «Bosch», праску «Philips», дзеркало для ванної кімнати, тумбу для ванної кімнати, люстру, фотоапарат, планшет «Lenovo», електровитяжку, принтер « EPSON » з СНПЧ на загальну суму 53 222 грн, заборонивши його відчуження. Також просила накласти арешт на автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, вартістю 176 289,75 грн та помістити його на штрафний майданчик Бахмацького ВП ГУНП України в Чернігівській області, заборонивши його експлуатацію та відчуження.
У мотивування своїх вимог зазначала, що з вересня 2012 року по 08 травня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час якого ними було придбане вищенаведене майно, згоди щодо добровільного розподілу якого вони з чоловіком не дійшли. Указувала, що має намір подати позов про поділ спільного майна подружжя, але протягом розгляду справи по суті ОСОБА_2 може продати його, що може призвести у подальшому до невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Ухвалою від 02 березня 2020 року Бахмацький районний суд заяву ОСОБА_1 задовольнив. В порядку забезпечення позову наклав арешт на бойлер вартістю 1200 грн; стабілізатор напруги «RUCELF» вартістю 2160 грн; кухню кутову вартістю 3760 грн; стіл обідній вартістю 600 грн; кухонний диван кутовий вартістю 2980 грн; пральну машину «Атлант» вартістю 2300 грн; холодильник «Атлант» вартістю 2860 грн; фільтр зворотного отсосу для води вартістю 1200 грн; мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 640 грн; хлібопічку «Раnasonic» вартістю 720 грн; кухонний комбайн вартістю 740 грн; ультразвуковий зволожувач повітря вартістю 800 грн; телевізор розміром 18 дюймів вартістю 1300 грн; приставку Т-2 вартістю 160 грн; вбудовану електродуховку «Hotpoint Ariston» вартістю 2720 грн; газову поверхню вартістю 640 грн; шафу-купе на 2 двері у вітальні вартістю 2356 грн; шафу-купе на 4 дверей вартістю 3196 грн; диван кутовий вартістю 3250 грн; диван-книжку вартістю 3000 грн; розкладне крісло вартістю 1500 грн; комп`ютерний стіл вартістю 860 грн; крісло комп`ютерне вартістю 840 грн; телевізор «LG» розміром 48 дюймів вартістю 3820 грн; приставку «Хіаоmі» Мі ТВ- бокс вартістю 700 грн; ноутбук «Asus» вартістю 1480 грн; зовнішній жорсткий диск до ноутбука вартістю 200 грн; високоточний термометр температури та вологості «Хіаоmі» вартістю 100 грн; колонки для комп`ютера 2 комплекти вартістю 400 грн; шведську стінку вартістю 700 грн; пилосос «Bosch» вартістю 1020 грн; праску «Philips» вартістю 530 грн; дзеркало для ванної кімнати вартістю 120 грн; тумбу для ванної кімнати вартістю 300 грн; люстру вартістю 150 грн; фотоапарат вартістю 770 грн; планшет «Lenovo» вартістю 1100 грн; електровитяжку вартістю 830 грн; принтер « EPSON » з СНПЧ вартістю 1220 грн, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, б/н, з об`ємом двигуна 1896 куб.см, який зареєстрований 26 грудня 2012 року за ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу незаконною та посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до невмотивованості судового рішення щодо доказів і обставин, з якими суд першої інстанції пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову, та відсутності відповідних посилань чи обґрунтованих припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.  
Скаржник зазначає, що, задовольнивши заяву, районний суд не встановив всіх дійсних обставин справи. Так, ОСОБА_1 до заяви доданий акт від 21 лютого 2020 року, що підписаний невідомими йому особами, які до того ж не проживають у м. Бахмач. Крім того, у даному акті йдеться не про наявність майна на час складання документу, а про придбання майна у період спільного проживання подружжя.  
Указує, що на доданих до заяви фотознімках не зафіксоване все майно, на яке заявниця просить накласти арешт.
Звертає увагу, що колишня дружина ніколи не була зареєстрована по АДРЕСА_1 , указана квартира належить на праві приватної власності в рівних частках йому, його матері та дочці, які й зареєстровані за даною адресою.
Наголошує також на тому, що транспортний засіб був придбаний ним за його власні кошти, отже автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, як на цьому наполягає дружина. 
Апеляційна скарга також містить посилання про те, що заявницею не надано жодних допустимих доказів відповідності та співмірності обраного нею заходу забезпечення позову із заявленими у майбутньому позовними вимогами.
У наданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи судове рішенні законним, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Доводи відзиву зводяться до того, що твердження скаржника про незнайомих йому в акті людей свідчить лише про намагання останнього надати суду неправдиву інформацію з метою уникнення законного вирішення питання з подальшого поділу спільного майна.
Зазначає, що відсутність її реєстрації за місцем знаходження спірного майна по АДРЕСА_1 взагалі не впливає на вжиття заходу забезпечення позову та не може бути підставою вважати, що набуте у шлюбі майно не підлягає поділу.
Наполягає на тому, що автомобіль був придбаний 26 грудня 2012 року, тобто у період шлюбу, за спільні кошти подружжя, оскільки у період подружнього життя вони з чоловіком мали спільний бюджет.   
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Дійшовши висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на таке. 
У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бахмацького районного суду від 08 травня 2019 року був розірваний (а.с. 6-8). 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2008 року випуску,  26 грудня 2012 року був зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 10).
02 березня 2020 року ОСОБА_1 , до подання позову про поділ спільного майна подружжя, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на перелічене у заяві рухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , а також на транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, зазначивши, що у період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 ними за спільні кошти було придбане указане майно, у добровільному порядку врегулювати питання поділу майна чоловік не погоджується та може відчужити його третім особам (а.с. 1-3).
17 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Бахмацького районного суду позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, про що свідчить надана на запит апеляційного суду копія позовної заяви. Зі змісту уточненої позовної заяви (а.с. 80-83) вбачається, що до переліку майна, яке позивачка вважає спільним майном подружжя та просить поділити, віднесене рухоме та нерухоме майно, аналогічне з тим, на яке ОСОБА_1 просила накласти арешт у своїй заяві. Позивачка просила виділити їй майно на загальну суму 23 750 грн, ОСОБА_2 - виділити майно загальною вартістю 189 172 грн, залишивши у його власності транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, 2008 року випуску, та стягнути на її користь різницю у вартості майна.
Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст.ст. 149, 150 ЦПК України.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Як зазначено у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 1, 4 даної постанови, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає обставинам справи, оскільки заявником у поданій заяві не підтверджено належними доказами як підстави обрання саме викладеного в заяві виду забезпечення позову, так і не вказано на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Так, звертаючись до суду з вимогою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, ОСОБА_1 вказувала, що спірні речі домашнього побуту та транспортний засіб були придбані саме у період зареєстрованого шлюбу, після розірвання якого чоловік може відчужити майно третім особам.
На підтвердження фактичного існування спірного рухомого майна заявницею були надані фотознімки, на яких зафіксована наявність у квартирі частини спірного майна, зокрема, шафи-купе, ноутбуку, колонок, мікрохвильової пічки, кухні кутової, кухонного дивану кутового, обіднього столу, пральної машини, дивану кутового у кімнаті, холодильника, газової поверхні, телевізора розміром 48 дюймів, вбудованої електродуховки, крісла розкладного та комп`ютерного крісла (а.с. 11-15). 
Також ОСОБА_1 у якості доказу був наданий акт від 21 лютого 2020 року, підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили те, що під час спільного проживання подружжя за адресою: АДРЕСА_1 ними було придбане рухоме майно, перелік якого є ідентичним із переліком майна, що міститься у заяві про забезпечення позову. Також у акті зазначено, що автомобіль марки Volkswagen Caddy знаходиться на зберіганні в гаражно-будівельному кооперативі № 1 у м. Бахмач. На час складання акту майно знаходиться у ОСОБА_2 , який не допускає до нього (а.с. 9). 
Проте, надані заявником фотознімки та акт, на думку колегії суддів, у повній мірі не підтверджують, що спірне рухоме майно було придбане саме у період зареєстрованого шлюбу подружжя та саме сторонами по справі. Разом з тим, за твердженнями відповідача, наданими апеляційному суду, частина спірного майна була придбана його матір`ю, яка є співвласником квартири, у якій це майно розташоване. Відповідні товарні чеки, квитанції, гарантійні талони тощо, які б дозволи спростувати наведені пояснення ОСОБА_2 , у матеріалах цивільної справи відсутні. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд зважає також на те, що посилання ОСОБА_1 на можливість відчуження ОСОБА_2 рухомого майна, на яке позивачка просила накласти арешт, третім особам, жодними доказами не підтверджені. Так, деякі речі домашнього побуту, як то бойлер, кухня кутова, електродуховка, газова поверхня тощо, є вбудованими, інше майно, як вбачається з фотокарток, використовується у квартирі як речі домашнього вжитку, тобто доказів того, що ОСОБА_2 , який фактично проживає у квартирі по АДРЕСА_1 , має реальний намір та можливість відчужити указане майно або використовувати його за іншим місцем проживання, заявником не надано.
Подаючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на все спільне майно загальною вартістю 229 511,75 грн. Суд першої інстанції, вирішуючи заяву ОСОБА_1 , не звернув увагу на те, що заявницею доказів щодо дійсної вартості спірного майна до заяви про забезпечення позову не додано. 
У той же час у своєму позові про поділ спільного майна подружжя позивачка просить виділити їй майно (бойлер, стабілізатор напруги, пральну машину, фільтр для води, мікрохвильову піч, хлібопічку, кухонний комбайн, зволожувач повітря, електродуховку, диван-книжку, розкладне крісло, телевізор 48 дюймів, приставку «Xiaomi», шведську стінку, пилосос, праску) на загальну суму, що становить лише 23 750 грн (тобто 10 % вартості всього спільного майна), залишивши інше рухоме майно та транспортний засіб відповідачу ОСОБА_2 . 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на все зазначене у заяві майно є необґрунтованим та таким, що не відповідає забезпеченню збалансованості інтересів сторін в ході вирішення наявного між ними майнового спору та співмірності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог вартості арештованого майна.
Крім цього, ні позивачка у своїй заяві про забезпечення позову, ні суд першої інстанції, накладаючи арешт на спірний транспортний засіб, що зареєстрований за ОСОБА_2 , не вмотивували, яким чином його подальше відчуження (за припущеннями ОСОБА_1 ) ускладнить або призведе до неможливості виконати у майбутньому судове рішення з урахуванням тієї обставини, що за змістом позовної заяви після поділу спільного майна подружжя автомобіль марки Volkswagen Caddy слід залишити у власності ОСОБА_2 , стягнувши на користь позивачки кошти для порівняння часток у вартості спільного майна.   
Отже, доводи апеляційної скарги про недостатню вмотивованість заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , відсутність доказів, які б підтверджували реальні наміри ОСОБА_2 відчужити спільне майно подружжя, і не співмірність вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову, на думку колегії суддів, знайшли своє підтвердження в ході вирішення спірного питання.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок районного про вжиття заходів забезпечення позову, викладений в ухвалі, є таким, що винесений при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.  
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Ураховуючи задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір у сумі 420,40 грн за розгляд справи апеляційним судом.                 
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 2 березня 2020 року - скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 420,40 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.

Головуючий:                                           Судді: