Справа № 449/1360/19                                Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В. 
Провадження № 22-ц/811/45/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        19 березня 2020 року                                                                 м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.,
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін
на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 листопада 2019 року у складі судді Савчак А.В.
у справі        
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

        ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, утримуваних з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Перемишлянського районного суду на її користь на утримання синів ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх у твердій грошовій сумі 1800 гривень щомісячну на кожну дитину та до їх повноліття.
Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
З рішенням не погоджується, оскільки вважає, що судом неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини по справі.
Вказує, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції зазначив, що нею не надано доказів в підтвердження більших матеріальних витрат на дітей. Проте, суд не взяв до уваги, що вона не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості та не має можливості представити суду квитанції про купівлю на ринку чи магазинах продуктів харчування, придбання одягу для дітей. ОСОБА_2 матеріальної допомоги для дітей не надає, не займається їхнім вихованням. Окрім того, суд не врахував, що визначена сума аліментів, що стягується на дітей не становить того мінімуму, що розрахований для осіб, які не працюють, а в даному випадку відповідач працює, отримує заробітну плату.
Просить рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до  ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.04.2018р. присуджено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь матері ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 -07.11.2005 року народження та ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07.02.2018р. і до їх повноліття.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано суду доказів в підтвердження покращення матеріального становища відповідача, як і не додано доказів в підтвердження більших матеріальних витрат, затрачених позивачем на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Згідно із положеннями Закону прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.
Положенням Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається з довідки про доходи №59 від 19.11.2019 року, ОСОБА_2 отримує заробітну плату в розмірі 5 200грн в місяць (а.с. 23) а ОСОБА_1 була зареєстрована як безробітня в Перемишлянському РЦЗ до 29.11.2019 року та її сукупний дохід за 6 місяців становив всього 10 654 грн 97 коп.
ОСОБА_2 не подав до суду заперечень чи відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу, надавши лише підтвердження, що ним сплачуються аліменти за рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.04.2018р., довідку про доходи, та дві квитанції на оплату навчання сина ОСОБА_4 в музичній школі.
Відповідно до вимог ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет» та того, що позивач самостійно несе тягар по утриманні неповнолітніх дітей, приходить до висновку про те, що рішення суду слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягувати по 1300 грн. на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
При цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 листопада 2019 – скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким змінити та збільшити розмір аліментів визначених до сплати за рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року та стягувати з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі по 1300 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дітьми повноліття.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.03.2020 року. 

Головуючий 

Судді