УХВАЛА

16 березня 2020 року 
м. Київ

Справа № 916/4747/15 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Білоуса В.В.

учасники справи:
ініціюючий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго",
боржник - Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод", 
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна"
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор"
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна"
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду 
від 04.02.2020
у складі колегії суддів: Лавриненко Л.В. (головуючий), Аленін О.Ю., Філінюк І.Г. 
у справі №916/4747/15 
за заявою Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго"
про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" 
ВСТАНОВИВ:
11.02.2020 через Південно-західний апеляційний господарський суд Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 11.02.2020 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/4747/15 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Білоуса В.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.03.2020.
Частиною 3 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" касаційна скарга від 11.02.2020 не може бути розглянута Верховним Судом по суті за правилами Глави 2 Розділу IV ГПК України з огляду на таке.
З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна", скаржником предметом касаційного оскарження визначено ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15, якою відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор" у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 у справі №916/4747/15 та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 у справі №916/4747/15 та повернено апеляційну скаргу та додані до неї документи заявнику апеляційної скарги.
Звертаючись до Верховного Суду 11.02.2020 із касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" зазначило себе кредитором Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" та діяло через представника - адвоката Дабіжу О.А. (ордер серії ОД №537814 від 11.02.2020), яка підписала касаційну скаргу від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна".
За змістом касаційної скарги від 11.02.2020 вбачається обґрунтування кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" помилковості висновків апеляційного суду відповідно до ухвали від 04.02.2020 у справі №916/4747/15 про відмову іншому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор" у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі №916/4747/15 в частині включення до реєстру вимог про стягнення компенсації моральної шкоди за затримку виплати заробітної плати звільненим працівникам підприємства-боржника, так як апеляційний суд формально підійшов до оцінки доводів заявника апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску ним процесуального строку і, як наслідок, порушив право кредитора, який звернувся з апеляційною скаргою, на доступ до суду та на оскарження судових рішень, які порушують права та законні інтереси заявника апеляційної скарги. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" зауважило, що після ознайомлення зі змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 04.02.2020 його представником було досліджено ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 у справі №916/4747/15 на предмет підстав, з яких до реєстру вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" було включено вимоги з компенсації моральної шкоди за затримку виплати заробітної плати, та виявлено, що такі підстави дійсно були відсутні; відтак, за доводами заявника касаційної скарги, існує потреба у здійсненні апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду від 18.08.2016 у даній справі в оскаржуваній частині. 
Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" касаційну скаргу на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15 фактично подано в інтересах іншого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор", якому оскаржуваною ухвалою апеляційного суду було відмовлено у відкритті апеляційного провадження з перегляду ухвали місцевого суду від 18.08.2016 про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі №916/4747/15 в частині включення вимог щодо відшкодування моральної шкоди звільненим працівникам підприємства-боржника.
Однак, належних доказів уповноваження Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор" у Верховному Суді у встановленому законом порядку заявником касаційної скарги не надано (статті 56, 60 ГПК України).
Водночас, Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна", як кредитором у справі №916/4747/15, не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав оскаржуваною в касаційному порядку ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15, якою було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бухгалтерія-Профіт-Аутсор" на ухвалу місцевого суду від 18.08.2016 у даній справі.
З огляду на таке, колегія суддів Верховного Суду не вбачає можливим здійснення касаційного перегляду ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" за правилами Глави 2 Розділу IV ГПК України.
Колегія суддів касаційного суду звертає увагу, що частиною 2 статті 261 ГПК України передбачено як підставу для відмови у відкритті апеляційного провадження подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у Постанові від 12.11.2018 у справі №54/239, положення частини 2 статті 261 ГПК України про відмову у відкритті апеляційного провадження після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення поширюються і на судові рішення, які були прийняті відповідно до ГПК України в редакції до 15.12.2017.
В рішенні ЄСПЛ "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Відтак, при вирішенні питання про можливість поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судових рішень, пропущеного зі спливом значного періоду часу (більше одного року з дня складення повного тексту судового рішення), апеляційним судам слід враховувати, що національним законодавством встановлено присічний строк на апеляційне оскарження судових рішень відповідно до частини 2 статті 261 ГПК України, положення якої за висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у Постанові від 12.11.2018 у справі №54/239, поширюються і на судові рішення, які були прийняті відповідно до ГПК України в редакції до 15.12.2017.
З огляду на обставини недоведення скаржником порушення його прав та інтересів оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, керуючись приписами статей 286, 287, 293 ГПК України, дійшла висновку про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою від 11.02.2020 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15.
На підставі викладеного та керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 234, 235, 286, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
У Х В А Л И В:
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою від 11.02.2020 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 у справі №916/4747/15.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                  О.О. Банасько   
                                                                                                   В.В. Білоус