Номер провадження: 22-ц/813/3866/20 
Номер справи місцевого суду: 522/8716/17
Головуючий у першій інстанції Кравченко П.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області адвоката Мамчур Олени Андріївни на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_1 , третя особа: Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди, 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2017 року Виноградівська сільська рада Тарутинського району Одеської області звернулася до Тарутинського районного суду Одеської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_1 , третя особа: Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області про визнання недійсною додаткової угоди № 33/2015 до договору оренди землі від 07 квітня 2011 року, укладену 11 лютого 2015 року між Головним управлінням Держземагенства в Одеській області та ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 07 квітня 2011 року між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 20 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області строком на 5 років.
11 лютого 2015 року між Головним управлінням Держземагентства в Одеській області та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 07.04.2011 року, відповідно до якої було внесено зміни до п.8 розділу «Строк дії договору» шляхом заміни слів «на п`ять років» словами на «сорок дев`ять років».
Позивач вважає, що вищевказану додаткову угоду було укладено із недодержанням вимог чинного на той момент законодавства, внаслідок чого просить визнати її недійсною.
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року у задоволенні позову Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області адвокат Мамчур Олена Андріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
-07 квітня 2011 року між Тарутинською районною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 20, 0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Виноградівської сільської ради строком на 5 років. Договір оренди землі від 07.04.2011 року, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Тарутинському районі Одеської області, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 512478104000090 від 05.05.2011 року. Пунктом 9 Договору , орендна плата з площі 1,0 га. складає 183, 0 грн., сума за рік – 3 660 грн. при нормативній оцінці земельної ділянки 221 772 грн. 40 коп. (1,65%) (т.1 а. с. 13- 19);
-листом від 03.04.2013 №37-13-5-13/6651 Міністерство аграрної політики та продовольства України за результатами розгляду питання щодо визначення розміру орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності повідомило про доцільність встановлення орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки земель;
-за результатами розгляду Одеською обласною державною адміністрацією питання про підсумки виконання обласного бюджету та місцевих бюджетів Одеської області за 10 місяців 2013 року розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 18.12.2013 року №1332/А- 2013 «Про підсумки виконання обласного бюджету та місцевих бюджетів Одеської області за 10 місяців 2013 року» було рекомендовано Головному управлінню Держземагенства в Одеській області переглянути ставки орендної плати по договорах оренди землі, укладених до 01.01.2013 року;
-за нормою ст..288.5 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2 у разі визначення орендаря на конкурентних засадах; 
-з метою приведення до вимог та положень чинного законодавства умов договору оренди земельної ділянки від 07.04.2011 року, Головне управління листом від 20.11.2014 року №19-15-0.4-11143/2-14 надіслало ОСОБА_1 на розгляд проект додаткової угоди до вказаного вище договору;
-за результатами розгляду листа Головного Управління Держземагентства в Одеській області ОСОБА_1 . 25.12.2014 року було подано клопотання про внесення змін до договору оренди землі від 07.04.2011 в частині збільшення орендної плати, а також порушено питання щодо продовження строку дії вищевказаного договору строком на 49 років. До клопотання було також надана довідка податкової інспекції про відсутність заборгованості станом на 15.12.2014 року;
-у зв`язку з прийняттям  ОСОБА_1  пропозиції орендодавця щодо збільшення розміру орендної плати та відсутністю у орендаря ОСОБА_1  заборгованості з орендної плати, Головним управлінням Держземагенства в Одеській області було прийнято наказ № 15-52/14-15-СГ від 14.01.2015 року «Про внесення змін до договору оренди землі від 07.04.2011 року»;
-11.02.2015 року була укладена додаткова угода до договору, яка була зареєстрована, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27.03.2015 року № 35544804. Пунктом 1.3 Додаткової угоди Розділ «Орендна плата» було викладено в новій редакції «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Виноградівської сільської ради в УДКСУ у Тарутинському районі Одеської області у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2015 року, а саме 19220, 16 грн. за 1 рік, що складає 1601,68 грн. за один місяць»;
- Головне управління Держземагенства в Одеській області не передавало в оренду земельну ділянку ОСОБА_1 , а з метою приведення вимог та положень чинного законодавства умов договору оренди земельної ділянки від 07.04.2011 року укладеного між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та  ОСОБА_1 , зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Тарутинському районі Одеської області 05.05.2011 за № 512478104000090, внесло відповідні зміни в існуючий договір оренди землі від 07.04.2011 року.
Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди від 11.02.2015 року, якою до договору оренди земельної ділянки від 07.04.2011 року були внесені зміни щодо збільшення розміру орендної плати та строку дії договору оренди, суд першої інстанції виходив з того, що у Головного управління Держземагенства в Одеській області були відсутні законні підстави для укладення додаткової угоди в частині збільшення строку дії договору оренди, а при укладенні даної додаткової угоди з боку відповідачів порушення законодавства не допущено.
Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду.
Головне управління Держземагенства в Одеській області, укладаючи додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення діяло на підставі положення про Головне управління Держземагентства в Одеській області, затвердженого наказом Держземагентства України № 310 зі змінами.
При цьому повноваження Головного управління Держземагентства в Одеській області в частині передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області на час укладення додаткової угоди від 11.02.2015 року були передбачені п. 4.32. Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року № 258 із змінами внесеними згідно з Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства № 40 від 25.01.2013 року.
В подальшому Положення Головне управління Держземагентства в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року № 258 втратило чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 49 від 16.02.2015 року.
Проте, на час укладення оскаржуваної додаткової угоди 11.02.2015 року Головне управління Держземагентства в Одеській області діяло в межах своєї компетенції та у відповідності до повноважень, які були надані даному органу законодавством.
Відносно відповідності законодавству укладеної відповідачами додаткової угоди від 11.02.2015 року, судова колегія звертає увагу на таке.
Підставою, за якою заявлено вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 11.02.2015 року стосуються не дотримання відповідачами вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо порядку та процедури поновлення договору оренди в межах якої (ч.4 ст. 33) на думку позивача було можливо в даному випадку змінити умови договору оренди. Зокрема орендарем в порядку реалізації свого переважного права на укладення договору оренди на новий строк, зобов`язаний був повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Позивач вважає, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Заперечуючи проти позову про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі з підстав, які наведені позивачем в обґрунтування заявлених вимог, відповідачі вказували на те, що статею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено можливість зміни умов договору оренди землі за взаємною згодою сторін. Орендна плата та строк дії договору є істотними умовами договору оренди землі.
Аналізуючи обґрунтування та підстави позовної заяви, заперечення проти позову та вимоги законодавства, що регулює взаємовідносини орендодавця та орендаря земельної ділянки, судова колегія вважає, що зміна сторонами умов договору оренди землі, зокрема в частині розміру орендної плати та строку дії договору оренди землі за взаємною згодою орендодавця та орендаря можлива не лише під час необхідності поновлення договору оренди в порядку передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а і на будь-якій стадії дії договору оренди землі. В даному випадку зміна умов договору оренди землі, строк дії якого мав закінчитися у травні 2016 року, відбувалася у лютому 2015 року за взаємною згодою орендодавця та орендаря земельної ділянки в порядку ст. 30 Закону України «Про оренду землі», а не під час поновлення договору оренди в порядку передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Слід також врахувати, що клопотання орендаря щодо збільшення строку дії договору оренди землі було подано під час розгляду ним пропозиції від орендодавця щодо збільшення розміру орендної плати з метою приведення його у відповідність до законодавства.
Враховуючи наведене, прийняття сторонами взаємних пропозицій та укладення ними внаслідок цього додаткової угоди від 11.02.2015 року, якою були внесені зміни до умов договору оренди землі від 07.04.2011 року в частині збільшення розміру орендної плати та строку дії договору оренди, відповідає змісту ст. 30 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору і само по собі не свідчить про порушення відповідачами вимог законодавства.
Доводи апеляційної скарги щодо не застосування відповідачами жодного із встановлених ст. 33 Закону України «Про оренду землі» способів, що на думку апелянта є підставою про визнання додаткової угоди недійсною, засновані на помилковому тлумаченні норм Закону України «Про оренду землі» і фактично зведені до намагання переоцінити докази, яким суд надав справедливу і обґрунтовану оцінку.
При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що доданий позивачем до позову лист Державного комітету України із земельних ресурсів від 09.07.2009 № 8842/17/11-09 є результатом оцінювання конкретного звернення від 02.06.2009 року № 78, носить рекомендований характер та до спірних правовідносин, що виникли між сторонами застосований бути не може.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області адвоката Мамчур Олени Андріївни - залишити без задоволення.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 01 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 11.03.2020 року.

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                        А.П. Заїкін

               С.О. Погорєлова