Ухвала
іменем України 
13 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 552/517/19
провадження № 51-1760 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду       м. Полтави від 05 липня 2019 року та вирок Полтавського апеляційного суду                  від 05 лютого 2020 року,
встановив:
За вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_6 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
 
Вироком Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким постановлено вважати засудженим ОСОБА_4 за частиною 2 статті 186 КК до позбавлення волі на строк 4 роки. 
Відповідно до статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного. 
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, захисник, посилаючись на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, не наводить належних мотивів такої позиції, не конкретизує які докази мали вплив на незаконність судових рішень і які саме докази він вважає недопустимими.
Крім того, захисник, зазначаючи у касаційній скарзі про порушення вимог                   статті 419 КПК, та, вказуючи на те, що апеляційним судом не викладено мотивів на спростування доводів його апеляційної скарги, не зазначає, які саме доводи цієї апеляційної скарги визнано судом апеляційної інстанції необґрунтованими.
Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу – без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження
- змінити судове рішення.
 
У прохальній частині касаційної скарги захисник ставить вимогу до касаційного суду про етапування його підзахисного до закінчення розгляду касаційної скарги до Полтавської установи виконання покарань № 23 для отримання засудженим правової допомоги від захисника. Однак така вимога не узгоджується з положеннями            статті 436 КПК та суперечить повноваженням суду касаційної інстанції.
 
Водночас захисник, убачаючи можливість закриття кримінального провадження, у тому числі з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не звернув уваги на те, що касаційний суд має право скасувати обвинувальний вирок із закриттям кримінального провадження за умови, що обставини в ньому досліджені всебічно, повно й об`єктивно. 
 
При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК захисник не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 05 липня  2019 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                         ОСОБА_3