П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3343/19	
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
доповідача, судді - Димерлія О.О.
суддів – Єщенко О. В., Танасогло Т.М.,  
за участю секретаря – Пономарьової Н.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1    (далі Вч НОМЕР_1   ) про:
- визнання дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу, індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року  в сумі 4503,23 грн. враховуючи базовий місяць січень 2016 року протиправними;
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити різницю нарахованої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позову зазначалось, що Вч НОМЕР_1 протиправно при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року застосувала базовий період січень 2016 року, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення повинен був використати базовий період - січень 2014 року.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено зміну розміру посадового окладу позивача у січні 2014 року, а тому позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити: різницю нарахованої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., враховуючи базовий місяць - січень 2014 року є необґрунтована. Крім того, оскільки перша вимога позивача не підлягає задоволенню, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога щодо здійснення виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є похідна, а тому вона також задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись з постановленим по справі судовим ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що позивач не погоджується з рішенням суду, а тому просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в судовому порядку дії відповідача визнані незаконними та такими, що порушують його права під час звільнення з військової служби, що на думку позивача призвело до не повного розрахунку грошового забезпечення останнього.
В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4  ст.229 КАС України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач в період з 1996 року по 2018 рік проходив військову службу за контактом на різних посадах у військовій частині НОМЕР_1 . 
В період з 2005 року по 2018 рік позивач займав посаду оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту управління військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «майор». 
21.09.2018 року наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №538    позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» п. 2 ч. 5  ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  (за станом здоров`я).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 256 від 18.10.2018 року ОСОБА_1 виключено зі списків частини та остаточно звільнено з військової служби в запас.
При звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, про що зазначено у довідці від 19.12.2018 року за №1964/1 про суми нарахованої та виплаченої індексації, а тому позивач звернувся до суду.
Рішенням Миколаївського окружного суду від 04.04.2019 року по справі №400/64/19 позовні вимоги ОСОБА_1  були задоволені частково. Дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року визнано протиправними. Відповідача зобов`язано здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2019 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року залишено без змін.
На виконання вказаного вище  рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі №400/64/19, військовою частиною НОМЕР_1 проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 року в сумі 4503,23    грн.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України  гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає  Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року  (далі  Закон №1282-ХІІ).
У відповідності до  статті 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно із   ст. 4 Закону №1282-ХІІ  індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію  Закону №1282-ХІІ.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій  статті 4 Закону №1282-ХІІ.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року  (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Приписами пункту 2 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Наказом Міністерства оборони №44 від 27.01.2016 року (що діяв з 01 січня 2016 року), «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році», відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  (зі змінами), протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3 та з метою врегулювання окремих питань виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, наказано щомісячне грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) виплачувати з розрахунку: основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років); надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) всім військовослужбовцям - 50 відсотків; премій.
Тобто, грошове забезпечення військовослужбовців вищевказаним наказом було значно збільшено за рахунок стимулюючих виплат.
Проте, відповідно до приписів абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 від 17.07.2003 року, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання рішення суду, зокрема рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі №400/64/19, відповідачем проведено нарахування та виплату ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 року в сумі 4503,23    грн.
Разом з цим, при проведенні виплати індексації грошового забезпечення за вказаний вище період, військовою частиною НОМЕР_1 використано базовий місяць для нарахування індексації - січень 2016 року. 
Однак, позивач просить визначити йому базовий місяць для нарахування індексації січень 2014 року, оскільки в період з січня 2014 року по грудень 2017 року розмір посадового окладу    був незмінним.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, а тому відповідачем було безпідставно застосовано при нарахуванні індексації базовий місяць січень 2016 року з огляду на збільшення з 01.01.2016 року грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії.
Проте, наведеними вище нормами законодавства встановлено, що підставою для встановлення базового місяця індексації є саме підвищення посадових окладів особи.
Тобто точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Разом з тим, на момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до  постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п. 13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності  постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.
Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто періоду який охоплює період оскаржуваних правовідносин, апеляційний суд вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.
В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 до суду надано лише архівна довідка Одеського територіального архівного відділу ГДА МОУ, про нарахування грошового забезпечення позивачу за період з січня 2014 року по грудень 2015 року, з якої не можливо встановити, що в січні 2014 року відбулись зміни в посадовому окладі позивача (а. с. 18).
Отже, позивачем жодним чином не доведено наявність обставин зміни його посадового окладу станом на січень 2014 року.
Таким чином, враховуючи те, що як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, не встановлено зміну розміру посадового окладу позивача у січні 2014 року, колегія суддів погоджується з висновком окружного суду, що позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити: різницю нарахованої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць - січень 2014, задоволенню не підлягає.
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації по день фактичного розрахунку, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок проходження та звільнення особи з військової служби регулюється спеціальним законодавством.
Так,  Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008  затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Разом з тим, даними нормативно-правовим актом не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми  Кодексу законів про працю України  підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Отже, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, апеляційний суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті  116  та  117 КЗпП України  як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у  статті 117 КЗпП України.
Проте, враховуючи те, що основна позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату різниці нарахованої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць - січень 2014 року, задоволенню не підлягає, а тому й похідна позовна вимога про здійснення виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць січень 2014 року, по день фактичного розрахунку також задоволенню не підлягає.
Зважаючи на викладенні обставини, суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильним висновок Миколаївського окружного адміністративного про відмову ОСОБА_1  у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки в суді першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.                                                                      
Згідно  ст. 242 КАС України  судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підсумовуючи усе викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до    ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.                              
Керуючись ст.ст.  242,  308,  315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення  Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

          Повний текст постанови суду складено 18 травня 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.