Постанова 
Іменем України 
02 квітня 2020 р.
м. Київ
 
Справа №303/5055/18
Провадження № 51-70 км 20
 
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
 головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
 
за участю:
прокурора                 ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 і заступника прокурора Закарпатської області  на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018070120000743, за обвинуваченням
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Жнятино Мукачівського району  Закарпатської області, проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року  ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,  та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням і  встановленням іспитового строку тривалістю на 3 роки  з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
 
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року зазначений вирок щодо  ОСОБА_8 змінено: виключено з вироку вказівку на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, як вчиненого групою осіб, і перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 296 на ч. 1 ст. 296 КК України. За ч. 1 ст. 296 КК України призначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. У решті вирок залишено без змін.
 
Згідно з вироком суду  ОСОБА_8  засуджено за те, що він, 10 січня 2018 року приблизно о 16.40 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , в присутності мешканців села, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_9 , а потім – один удар рукою в обличчя ОСОБА_10 , який намагався припинити його хуліганські дії, чим спричинив йому фізичний біль.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області  зазначає вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвалюючи вирок, місцевий суд порушив вимоги статей 370, 374 КПК України, оскільки визнавши доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, при формулюванні обвинувачення не зазначив про вчинення злочину групою осіб. Стверджує, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги, при цьому відповідей на її доводи не надав і, погіршуючи становище ОСОБА_8 , постановив не вирок, а ухвалу, що суперечить висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 309/2466/18, провадження №51-2770кмо19.
 
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.  Стверджує про м`якість призначеного ОСОБА_8 місцевим судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Доводить, що суд апеляційної інстанції безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційні скарги та просила їх задовольнити.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора,  перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
 
При цьому п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
 
Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції.
 
З матеріалів провадження вбачається, що органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, вчиненого за таких обставин.
10 січня 2018 року приблизно  о 16.00 год. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до будинку ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 для з`ясування причин, на підставі яких останній наніс побої ОСОБА_11 в будинку культури с. Горонда. 
Під час розмови ОСОБА_13 умисно, наніс удар рукою по обличчю ОСОБА_14 , і це побачили ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які прибігли допомогти ОСОБА_14 .   Ці події також побачив ОСОБА_8 , який побіг на допомогу ОСОБА_13 , при цьому одягнув собі на голову балаклаву чорного кольору, з метою приховати своє обличчя.
Надалі ОСОБА_8 , діючи узгоджено із ОСОБА_13 , на вулиці напроти будинку АДРЕСА_2 , де знаходилися мешканці села, тобто в громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх протиправних дій та протиправних дій ОСОБА_13 , проявляючи явну неповагу до суспільства, прагнучі показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи встановленим у суспільстві порядком, демонструючи грубу силу та жорстокість, без будь яких пояснень, безпричинно, у присутності чисельної кількості громадян, підбіг до ОСОБА_9 , і наніс йому один удар рукою в область обличчя.
Хуліганські дії ОСОБА_8 став припиняти ОСОБА_10 , якому ОСОБА_8 із хуліганських мотивів, умисно, наніс один удар рукою в область обличчя, чим спричинив фізичний біль, при цьому виражався нецензурно на адресу мешканців с. Горонда, погрожував спричинити їм побої.
У цей же час, ОСОБА_13 вийняв із автомобіля, на якому прибув у с. Горонда, дерев`яну бейсбольну биту, і з хуліганських мотивів, умисно, наніс один удар в область голови ОСОБА_15 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, а також цією дерев`яною битою, із хуліганських мотивів, умисно наніс один удар в область голови ОСОБА_9 чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер.
 
Проте, як правильно зазначається в касаційних скаргах, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , місцевий суд хоча і кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, однак безпідставно змінив обсяг пред`явленого обвинувачення та визнав доведеними інші обставини вчиненого злочину, які свідчать про відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину групою осіб». 
 
Разом з тим, вирок всупереч вимогам ст. 374 КПК України, не містить мотивів із яких місцевий суд визнав не доведеними обставини вчинення злочину, в яких обвинувачувався ОСОБА_8 органами досудового слідства.
 
Одночасно, розглядаючи апеляційну скаргу та залишаючи її без задоволення, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на це порушення,  не зазначив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, що суперечить вимогам ст. 419 КПК України. 
 
Так, апеляційним судом не зазначено норму закону відповідно до якої він перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України, не перевірив вирок суду першої інстанції на відповідність вимогам ст. 374 КПК України  щодо допущених суперечностей між обсягом обвинувачення та встановленим судом обставинами кримінального правопорушення, а відповідно в подальшому і правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 . 
 
Крім того, хоча  в апеляційній скарзі йшлося про м`якість призначеного покарання, апеляційний суд доводи скарги не перевірив, їх не спростував, попри доречність твердження, наведеного у касаційній скарзі представником потерпілого,  про те, що покарання, призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України не мотивоване та у вироку місцевим судом не зазначено обставини, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, з огляду на що, таке  призначене ОСОБА_8 покарання є м`яким.
 
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, є істотними, оскільки перешкодили постановити законні та обґрунтовані судові рішення, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для їх скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
 
При новому розгляді провадження суду необхідно врахувати наведене, справу розглянути відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
 
Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_8 визнано винуватим, і не буде встановлено обставин, які б свідчили про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким. 
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
касаційні скарги заступника прокурора Закарпатської області та представника потерпілого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7   задовольнити.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                             ОСОБА_3