Дата документу 19.03.2020 Справа № 336/918/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №336/918/19             Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/768/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
19 березня 2020року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня  2019 року у справі за позовом   ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дружини, -
В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дружини.
В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2016 року. На теперішній час шлюбні відносини фактично припинені, сторони разом не проживають. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні позивачки. 
Позивачка не працює, оскільки перебуває вдома по догляду за малолітньою дитиною до досягнення 3-річного віку. 
Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати їм матеріальну допомогу.
Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, а також кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини з всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною 3-х років.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини із всіх видів доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2019 р., до її повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини із всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 12.02.2019 р. до досягнення дитиною 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким присудити до стягнення з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на утримання дружини у розмірі 1/14 від заробітку (доходу). В суму стягнутих аліментів врахувати 28 285,38 грн., які були добровільно ним сплачені на утримання дитини в період з лютого по червень 2019 року. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги факт надання ним добровільної матеріальної допомоги відповідачу на утримання дитини.
Крім того, судом першої інстанції не враховано наявність інших утриманців у відповідача – зокрема не враховано судове рішення щодо сплати ним аліментів на утримання непрацездатної матері. Внаслідок чого з урахуванням оскаржуваного рішення з нього підлягають стягненню аліменти у розмірі 58% від доходів відповідача.
10 лютого 2020 року на адресу Запорізького апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
У відзиві посилається на те, що посилання скаржника на рішення суду,я ким з нього стягуються аліменти на утримання матері є безпідставним, оскільки ним не надано доказів сплати аліментів за вказаним рішенням суду.
Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалене судом першої інстанції судове рішення не відповідає вимогам статті 265 ЦПК України.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом першої інстанції порушення вимог ч.4 ст. 265 ЦПК України не встановлені жодні фактичні обставини з посиланням на докази, на підстави яких вони встановлені, що є грубим порушенням. Не надано мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Колегією суддів встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_6 ) зареєстровано шлюб (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.9).
Згідно Акту №4 від 01.02.2019 року ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про доходи від 17.07.2019 року ОСОБА_1 працює Начальником відділу в ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця». Загальна сума доходу за період Лютий 2019 – червень 2019 за виключенням податків, відрахувань та аліментів становить 343 992,42 грн. (а.с.87).
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 01 квітня 2019 року і довічно (а.с. 99-102).
ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, що підтверджується корінцем медичного висновку № 120/13 від 03 липня 2019 року (а.с.123).

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 не працює та знаходиться у декретній відпустці.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача.
Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що з ОСОБА_8 за рішенням суду стягуються на користь ОСОБА_7 (мати відповідача) аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку доходу з 01 квітня 2019 року і довічно.
За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.
Проте, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів на утримання дружини до досягнення донькою трьохрічного віку, не врахував наявність у платника аліментів непрацездатної матері – ОСОБА_7 , на яку він сплачує аліменти за рішенням суду з 01 квітня 2019 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що наявність рішення про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері не свідчить про те, що відповідачем дійсно сплачуються аліменти на її утримання.
Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки за приписами ст. 182 СК України наявність непрацездатної матері, на яку за рішенням суду стягуються аліменти, є підставою для врахування при визначенні розміру аліментів, незалежно від того, сплачуються вони чи ні. Виконання рішення суду покладається безпосередньо на державного виконавця.
Районний суд не надав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до хибних висновків щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 1/6 частки щомісячно від всіх його доходів.
У зв`язку з неврахуванням наявного іншого стягнення з відповідача, суд припустився й порушення ч.3 ст. 70 Закону України «про виконавче провадження», яким встановлюється норма щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника.
За приписами ч.3 ст. 70 вказаного Закону таке максимальне відрахування не повинно перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
При розгляді справи суд першої інстанції не врахував наявність інших утриманців у відповідача, зокрема не врахував рішення суду щодо сплати відповідачем аліментів на утримання непрацездатної матері, внаслідок чого з урахуванням оскаржуваного рішення з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 58% від доходів відповідача.
Колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що ним добровільно надавалася матеріальна допомога на утримання дитини, тому суд повинен в суму стягнутих аліментів врахувати добровільно сплачені ним кошти у розмірі 28 285,38 грн., з огляду на те, що судом під час ухвалення рішення про стягнення аліментів визначається розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача щомісячно з дати звернення до суду з позовом. Врахування чи не врахування платежів, що були сплачені у період, що підлягає виконанню (з дати звернення до суду з позовом) вирішується державним виконавцем під час виконання. судового рішення
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме без встановлення фактичних обставин справи, як це передбачено ст. 265 ЦПК України., та зміні в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання, шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з 1/6 до 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення районного суду в частині розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання дружини.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року у цій справі у цій справі змінити в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання, зменшивши розмір аліментів, що підлягає до стягнення з 1/6 до 1/12 частини із всіх видів доходів ОСОБА_1 щомісяця, починаючи з 12.02.2019 р. до досягнення дитиною 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19 березня 2020 року.

Головуючий

Судді: