ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7803/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 160/7803/19 (суддя І інстанції – Конєва С.О.) за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення про застосування фінансових санкцій, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 12 лютого 2019 року № № 000047/04-36-40-05/ НОМЕР_1 про застосування до нього фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 54  000 гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування скарги зазначив про порушення процедури проведення фактичної перевірки відповідачем, зокрема, що перевірка проведена за відсутності наказу про її призначення, а також про порушення приписів пункту 80.2 Податкового кодексу України.
Відзив відповідача на апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 24.11.1994 зареєстрований виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію (а.с. 103).
22.12.2018 на підставі наказу відповідача № 6914-п від 06.12.2018, направлень № 13385, № 13386 була проведена фактична перевірка позивача (направлення та наказ на проведення перевірки були вручені продавцю ОСОБА_2 ) за результатами якої був складений акт за № 74696/04-36-40-05/ НОМЕР_2 за висновками якого встановлені наступні порушення, а саме:
1) роздрібна торгівля алкогольними напоями за період з 14.07.2016р. по 19.07.2016р. без придбання відповідної ліцензії, а саме: згідно електронних стрічок, які створені до РРО зареєстрованого на ФОП ОСОБА_1 реалізовувалась горілка «Истина» 1 пляшка *0,375 л за ціною 45 грн чек № 1 від 15.07.2016, горілка «Нен Штоф» 1 пляшка *0,15 л за ціною 22,5 грн чек № 1 від 15.07.2016, горілка «Первак» 1 пляшка *0,5 л за ціною 67 грн чек № 2 від 16.07.2016, горілка «Приватна колекція» 1 пляшка *0,15 л за ціною 18 грн чек №1 від 16.07.2016 та реалізовано пиво відповідно до електронних чеків;
2) роздрібна торгівля тютюновими виробами без придбання відповідної ліцензії за період з 28.03.2018 по 03.04.2018;
3) реалізація алкогольних напоїв за цінами нижчими від мінімально-роздрібних на алкогольні напої, так 04.12.2016р. реалізовано горілку « ОСОБА_3 » 1 л за 120 грн. (мінімальна ціна становила 150 грн відповідно до ПКМУ № 957 від 30.10.2008р. зі змінами та доповненнями);
4) реалізація тютюнових виробів за цінами вищими від максимальних роздрібних цін, а саме: реалізовано пачку сигарет за 34 грн 50 коп, при цьому, на пачці зазначено максимальну ціну в розмірі 31 грн. 43 коп (згідно з фіскальним чеком від 22.12.2018) – (а.с. 90-92).
На підставі акту перевірки 12.02.2019 контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 000047/04-36-40-05/ НОМЕР_1 , за яким до позивача застосовані фінансові санкції у загальному розмірі 54000 грн, а саме:
- за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії – 17000 грн;
- за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії – 17000 грн;
- за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами нижчими ніж встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої – 10000 грн;
- за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби встановлені виробником або імпортерами таких тютюнових виробів – 10000 грн, що підтверджується змістом копії відповідного рішення (а.с. 8, 87-88).
Не погоджуюсь з вказаними рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що процедура проведення фактичної перевірки дотримана працівниками відповідача повністю, а оскаржене рішення прийнято законно та обґрунтовано.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Положеннями статті 19-1 Податкового кодексу (далі – ПК) визначені функції контролюючих органів. 
Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу:
-          здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом (пп. 19-1.1.13 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК);
-          здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; (пп. 19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК)
-          здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; (пп. 19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК)
Положеннями статті 20 Податкового кодексу визначені права контролюючих органів.
Контролюючі органи мають право: 
проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п. 20.1.4. п. 20.1ПК);
здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган… (п.п. 20.1.45 п. 20.1 ст. 20 ПК).
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК).
Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (П.П. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК).
06.12.2018 у зв`язку з наявністю інформації про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, керуючись ст. 19-1, ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, заступником начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ  № 6914-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ».
Відповідно до положень п. 81.1 п. 81 ПК посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, зокрема, направлення на проведення такої перевірки.
На підставі наказу від 06.12.2018 року № 6914-п видані направлення на проведення перевірки від тієї ж дати № 13385 та № 13386. (а.с. 58)
Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Як правильно встановлено та зазначено в рішенні судом першої інстанції, 22.12.2018р. о 14:15 годині, уповноваженій особі, яка фактично проводила розрахункові операції – ОСОБА_2 (продавцю) у приміщенні кафе за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , з метою перевірки дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів позивачем, були вручені копія наказу № 6914-п від 06.12.2018 та направлення № 13385, № 13386 від 06.12.2018 на проведення фактичної перевірки за наведеною адресою під розписку, що підтверджується відповідними відмітками та підписами продавця ОСОБА_2 у наданих копіях направлень (а.с. 95-96).
Зазначеним спростовуються доводи апелянта щодо здійснення працівниками відповідача фактичної перевірки без наявності наказу про її проведення.
Крім того, відповідачем на ухвалу суду від 13 березня 2020 року про витребування доказів надано копію наказу від 6 грудня 2018 року № 6914-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ».
За змістом акту перевірки від 22.12.2018 № 74696/04-36-40-05/ НОМЕР_2 вона проведена у присутності особи, яка проводила розрахункові операції, тобто в присутності продавця ОСОБА_2 , яка визначена як уповноважена особа платника податку за приписами п. 80.2 ст. 80 ПК України (а.с. 90-92)
При цьому, ОСОБА_2 як уповноважена особа платника податків згідно з п. 80.2 ст. 80 ПК України відмовилася від підписання акту перевірки та надання пояснень, про що уповноваженими особами контролюючого органу складено відповідні акти за № 74701/04-36-40-05/ НОМЕР_2 , № 74703/04-36-40-05/ НОМЕР_2 від 22.12.2018 (а.с. 99-100).
Наведене свідчить про те, що до початку проведення фактичної перевірки продавцю ОСОБА_2 , як особі, яка здійснювала розрахункові операції, а відповідно за приписами  п. 80.2 ст. 80 ПК України визначена уповноваженою особою платника податків, було вручено під розписку копію наказу на перевірку та направлення, про що останньою зроблені відповідні відмітки у направленнях, тобто, відбувся допуск до перевірки, як і сама перевірки фактично відбулася, оскільки за її результатами у присутності наведеної особи був складений відповідний акт перевірки, а отже, послідовність під час проведення фактичної перевірки дій посадових осіб контролюючого органу, встановлених нормами ст. 80, 81 ПК України, спростовує доводи позивача про порушення відповідачем процедури проведення фактичної перевірки.
Окрім того, слід зазначити, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема фактичної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, а контролюючим органом фактично реалізовано свою компетенцію на проведення такої перевірки та оформлення її результатів, у подальшому, предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених вище норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 804/263/16.
Стосовно виявлених порушень по суті апеляційний суд зазначає таке.
Щодо встановлених у ході проведеної фактичної перевірки позивача порушень, пов`язаних із роздрібною торгівлею алкогольними напоями у період з 14 по 19 липня 2016 року, тютюновими виробами у період з 28 березня по 3 квітня  2018 року без придбання відповідних ліцензій.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон № 481/95-ВР).
Відповідно до частини дванадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.
Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норм законодавства.
Отже, на основі аналізу вищенаведеного правового регулювання, можна дійти висновку, що підставою для застосування фінансових санкцій є встановлення контролюючими органами факту продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій.
Як видно зі змісту акту перевірки та оспорюваного рішення про застосування фінансових санкцій до позивача застосовано фінансові санкції, а саме: у розмірі 17 тисяч гривень за роздрібну торгівлю алкогольними напоями у період з 14 по 19 липня 2016 року без придбання відповідної ліцензії та у розмірі 17 тисяч гривень за роздрібну торгівлю тютюновими виробами у період з 28 березня по 3 квітня  2018 року без придбання відповідної ліцензії, факт такого продажу зафіксований електронними стрічками, які створені до РРО та зареєстровані на позивача і передані до органів доходів і зборів за допомогою дротового та бездротового зв`язку, що зафіксовано у акті перевірки та підтверджується скріншотами інформації, наведеної із відповідної інформаційної бази даних ДФС, у якій зафіксовано відомості щодо продажу позивачем алкогольних напоїв, тютюнових виробів, дата їх продажу та номери чеків у спірний наведений вище період (а.с. 76-92).
Також зі змісту витягу із Реєстру виданих, призупинених та анульованих ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами ГУ ДФС у Дніпропетровській області вбачається, що позивач мав наступні ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за місцем торгівлі – м. Кривий Ріг, вул. Ногіна,38А, кафе, а саме: на реалізацію алкогольних напоїв – період дії ліцензій – з 14.07.2015 по 14.07.2016; з 19.07.2016 по 19.07.2017; на реалізацію тютюнових виробів – період дії ліцензій – з 28.03.2017 по 28.03.2018, з 03.04.2018 по 03.04.2019.
Отже, у період з 14 по 19 липня 2016 року, а також у період з 28 березня по 3 квітня  2018 року позивач ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами відповідно не мав. 
При цьому, факт подання позивачем заяви на видачу ліцензії, проведення оплати, а також навіть прийняття органом ДФС рішення про видачу, не є підтвердженням наявності ліцензії, оскільки термін дії попередньої закінчився, а нова ще не отримана, а тому зазначені обставини не надають йому право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності таких ліцензій.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування до позивача фінансових санкцій за наведені порушення по 17000 грн за кожне таке порушення є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 15, 17 Закону № 481/95-ВР.
Щодо встановлених у ході проведеної фактичної перевірки позивача порушень, пов`язаних із реалізацією позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими від мінімально-роздрібних цін на алкогольні напої, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008, яка     мала місце 04.12.2016.
Частиною 10 статті 18 Закону № 481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» мінімальна ціна за один літр 100-відсоткового спирту для роздрібної торгівлі становила 348,90 грн, а відповідно, мінімальна роздрібна ціна станом на 04.12.2016 за 1 літр горілки мала становити 139,56 грн., що підтверджується витягом з цін на алкогольні напої, зокрема, на 2016 (а.с. 119).
В той же час, за змістом ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої – 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 грн.
Отже, підставою для застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання є встановлення факту реалізації ним алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.
Так, як видно зі змісту акту перевірки від 22.12.2018р. посадовими особами контролюючого органу було встановлено реалізацію позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими від мінімально-роздрібних цін, встановлених постановою КМУ № 957 від 30.10.2008, а саме: позивачем 04.12.2016 реалізовано горілку « ОСОБА_3 » 1л за 120 грн (мінімальна ціна становила 150 грн), при цьому, факт такого продажу підтверджується відповідною інформацією із бази даних ДФС від 04.12.2016 (а.с. 86).
Позивачем жодних доказів на спростування наведених вище фактів щодо реалізації 04.12.2016 горілки «Біленька» 1л за ціною 120 грн судам обох інстанцій не надавалось, а тому застосування фінансових санкцій за наведене порушення у розмірі 10000 грн є правомірним.
Щодо встановлених у ході проведеної фактичної перевірки позивача порушень, пов`язаних із реалізацією позивачем тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін, яка     мала місце 22.12.2018.
Відповідно до ст. 11-1 Закону № 481/95-ВР встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.
Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.
Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві – місяць, останні дві – рік такої дати.
Нанесення максимальної роздрібної ціни та дати виготовлення на упаковку тютюнових виробів, призначених для вивезення (експортування) за межі митної території України, здійснюється згідно з умовами відповідної угоди на експорт.
Положеннями ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР передбачена відповідальність за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін, збільшеними на суму акцизного податку у вигляді застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 грн.
Згідно з підпунктом 14.1.106 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України максимальні роздрібні ціни – ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни. Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.4, 14.1.145 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний податок – це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції); підакцизні товари (продукція) – це товари за кодами згідно з УКТЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.
Для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків (підпункт 215.3.10 пункту 215.3 ст.215 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування акцизним податком, є зокрема, операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Таким чином у грудні 2018 року розмір ставки акцизного податку складав 5% від вартості ( з податком на додану вартість).
Оскільки тютюнові вироби, які реалізовувались позивачем, є підакцизним товаром, при їх реалізації в роздріб в ціну тютюнових виробів повинен включатися акцизний податок, який є непрямим податком відповідно до підпункту 14.1.4 Податкового кодексу України у розмірі 5 % реалізованого (відпущеного товару) (підпункт 215.3.10 Податкового кодексу України), який розраховується із вартості тютюнових виробів, що не перевищує їх максимальну роздрібну ціну, встановлену виробником (імпортером), яка зазначена на пачці.
Так, на пачці тютюнових виробів з назвою «LM» (яка була реалізована позивачем 22.12.2018) її максимальна роздрібна ціна встановлена виробником у розмірі 31,43 грн. (а.с. 139).
Отже, з урахуванням включення акцизного податку до ціни наведеного тютюнового виробу у розмірі 5% реалізованого (відпущеного) товару, його максимальна ціна повинна становити (виходячи із розрахунку 31.43/100х5) - 33,00 грн.
Разом з тим, позивачем 22.12.2018 реалізовано пачку тютюнових виробів із назвою «LM» за ціною 34 грн 50 коп., що підтверджується копією фіскального чеку № 0009 від 22.12.2018, наявного в матеріалах справи (а.с. 93).
Позивачем факт реалізації тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін, встановлених виробником, жодними належними та допустимими доказами не спростований, про правильно зазначено і судом першої інстанції, у зв`язку з чим останній дійшов правильного висновку, що застосування до позивача фінансової санкції за наведене порушення за оспорюваним рішенням є правомірним. 
Судом першої інстанції також правильно зазначено в рішенні, що  безпідставними є доводи позивача на те, що він не отримував від відповідача жодних заборон щодо роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а також не було повідомлень і про закінчення строків дії ліцензій за цими видами діяльності, оскільки вчинення відповідачем наведених позивачем дій (надіслання заборон на продаж підакцизних товарів; повідомлення про закінчення строків дії ліцензій) не покладено на контролюючі органи ні нормами Закону № 481/95-ВР, ні нормами податкового законодавства.
Також судом першої інстанції правильно відхилені доводи позивача, що фактична перевірка проведена не уповноваженою особою – заступником начальника Криворізького північного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області, оскільки Криворізьке північне управління є відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а тому вказаний відокремлений підрозділ та його посадові особи є працівниками ГУ ДФС у Дніпропетровській області та виконують його функції у повному обсязі, що підтверджується офіційними відомостями, які містяться у публічному доступі у ЄДРПОУ.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Отже, враховуючи зазначені вище обставини справи, норми законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також їх аналіз судом, колегія суддів приходить до висновку про правомірність оскарженого рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій у розмірі 54000 грн.
З огляду на вказане судом першої інстанції правильно у задоволенні позову відмовлено, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду – без змін.  
Оскільки справа є справою незначної складності відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243,  308,  311, 315,  316, 321,  322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 160/7803/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко