ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2115/20 Справа № 176/2129/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м.Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання», третя особ- Профспілковий комітет Державного підприємства «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу ,-
ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НТЦ КПРВ» №50-к/тр від 27.08.2018 року, яким її звільнено з посади менеджера персоналу. Поновити її на посаді менеджера персоналу ДП «НТЦ КПРВ», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.08.2018 року до дати ухваленням рішення суду.
В обґрунтовування позову зазначила, що з 01 лютого 1992 року працювала на різних посадах ДП «НТЦ КПРВ».
28 квітня 2017 року наказом директора підприємства Жалдака Д.М. №31-ОС звільнена з посади менеджера з персоналу служби кадрів на підставі п.3 ст.40 КЗпП України – систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року її поновлено на посаді менеджера з персоналу Державного підприємства "Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання", однак після поновлення на посаді, підприємство не створило належних умов праці, що виражалось у неприязному ставленні, намаганні змінити підпорядкування її посади, ведення штатної одиниці начальника сектору кадрів для іншого працівника , ненадання доступу до кадрових документів.
Згодом її ознайомлено з повідомленням про майбутнє вивільнення у зв`язку зі скороченням та 27 серпня 2018 року наказом в.о. директора ДП «НТЦ КПРВ» Дубовика Ю.О. №50-к/тр «Про припинення трудового договору» звільнено з займаної посади менеджера з персоналу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників.
Вважає, що повторне звільнення з займаної посади є незаконним та таким, що не відповідає вимогам законодавства, та яке відбулось через неприязне ставлення та особистих мотивів керівника державного підприємства- ОСОБА_2 Д.М. Зокрема зазначає, що у 2018 році у ДП «НТЦ КПРВ» не відбувались зміни в організації виробництва та праці. Наказ про скорочення своєї посади їй до відома не доводився.
Порушення її трудових прав відбулось також під час розгляду 23.08.2018 року профспілковим комітетом ППО ДП «НТЦ КПРВ» подання в.о. директора підприємства на отримання згоди на звільнення, а саме відсутності її адвоката про присутність якого нею було письмово повідомлено профспілковий комітет у зв`язку з чим просила засідання відкласти.
Однак, згодом отримала копію витягу із протоколу засідання профкому №46 від 23.08.2018 року в якому зазначено, що саме 23.08.2018 року профспілковий комітет прийняв рішення про надання згоди на її звільнення. 
Також, роботодавцем не проводилось визначення кваліфікації та продуктивності праці та не був врахований безперервний стаж роботи та інші обставини наявності переважного права на залишення на роботі. Окрім того, відповідачем не повідомлено про всі наявні вакансії на підприємстві. У зв`язку з зазначеним просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що справа розглянута судом в порушення ч.1 ст.275 ЦПК України, рішення є невмотивованим, необґрунтованим, не містить мотивів відхилення доказу порушення відповідачем п.3.16 Колективного договору, наполягає на тому, що жодних підстав для скорочення посади менеджера з персоналу в березні-серпні 2018 року не було, жодного доказу, яким би обґрунтовувалось проведення такого скорочення не надано,зміни в організації виробництва і праці не відбулись, скорочення відбувалось за надуманими причинами, навантаження на працівників по роботі з кадрами від серпня 2017 року не змінювалось.
Відповідач не скористався своїм правом на поданні відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.360 ЦПК України.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити за наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві ДП "НТЦ КПРВ"з 01 лютого 1992 року на різних посадах. З 17 квітня 2015 року займала посаду менеджера персоналу, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.21).
28 лютого 2018 року профспілковий комітет звернувся до ДП "НТЦ КПРВ" в особі директора ОСОБА_3 з пропозицією провести оптимізацію чисельності підприємства, у зв`язку зі збільшенням навантаження на виробничі підрозділи , що підтверджується копією протоколу засідання профкому ДП "НТЦ КПРВ" №38 від 28.02.2018 року (а.с.60).
26.06.2018 року по підприємству видано наказ № 77 "Про введення в дію з 02 липня року організаційно-функціональної структури ДП "НТЦ КПРВ" та наказ № 78 “Про введення в дію з 02 липня 2018 року штатного розпис) підприємства".
Згідно п.4 наказу № 78 було передбачено скорочено посади: головного інженеру проекту - 1 шт, од., начальник відділу (відділ контролю навколишнього середовища) - 1 шт. од., провідний інженер (відділ контролю навколишнього середовища) - 1 шт. од., начальник гаража – 1 шт. од., менеджер з персоналу - (сектор по роботі з персоналом) - 1 шт. од.
Пунктом п`ятим даного наказу введено нові посади: механік гаража господарського відділу - 1 шт. од., інспектор з кадрів сектору по роботі з персоналом - 1 шт. од. 
Таким чином, на підприємстві відбулись зміни в організації виробництва і праці. (а.с.64-64).
Відповідно до листа №01-03/1 від 27 березня 2018 року відповідач повідомив первинну профспілкову організацію про очікуване скорочення штату з 02 липня 2018 року(а.с.61).
Наказом №42-к/тр від 26.06.2018 року затверджено список працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату. До цього списку внесено посаду позивача (а.с.65). 
Відповідно до відмітки, що міститься на звороті вказаного наказу, позивач ОСОБА_1 , зазначила про відсутність обґрунтування скорочення взагалі, та менеджера персоналу окремо. З наказом не згодна.
26.06.2018 року, тобто за дві місяці, позивача було персонально попереджено про майбутнє звільнення, та запропоновано 7 вакантних посад, а саме: -інженера групи будівельників проектного відділу, - інженера групи технологів проектного відділу, - інженера групи електриків проектного відділу ( на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника), - інспектора з кадрів сектору по роботі з персоналом, - механіка гаража господарського відділу, копіювальника виробничо - технічного бюро, - касира бухгалтерії. З даним попередженням ОСОБА_1 була ознайомлена, що підтверджується підписом останньої, однак, згоди на переведення на будь-яку із запропонованих посад не надала. Копії посадових інструкцій запропонованих посад отримала під підпис.(а.с.68).
Як вбачається з Акту №5 від 08.08.2018 року складеного начальником сектору по роботі з персоналом ОСОБА_4 у присутності заступника директора ОСОБА_5 , юрисконсульта та голови ППО, позивачу запропоновано визначитись щодо працевлаштування на одну із вакантних посад, однак остання згоди не дала, зазначивши, що розмірковує над варіантами (а.с.69).
Порушення норм чинного законодавства та прав працівників стосовно очікуваного скорочення первинна профспілкова організація ДП "НТЦ КПРВ" на засіданні 12.04.2018 року не виявила, що підтверджується Витягом з протоколу засідання профкому (а.с.70).
Наказом в.о.директора ДП "НТЦ КПРВ" Дубовика Ю.О. від 27 серпня 2018 року №50-к/тр ОСОБА_1 звільнено із займаної посади менеджера з персоналу відповідно до п.1 ст.40 ЗКпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.23).
Відповідно до п. 1.1. Статуту Державного підприємства "Науково-технічний центр дезактиваціїта комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання" підприємство засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження (надалі - Уповноважений орган управління) та входить до складу Державної корпорації "Українське державне об`єднання "Радон".
Згідно п. 7.5. Статуту ДП "НТЦ КПРВ" Директор Підприємства самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління.
Розділом 9 Статуту ДП "НТЦ КГІРВ" визначено, що Уповноважений орган управляння відповідно до покладених на нього завдань приймає рішення про утворення, реорганізацію і ліквідацію підприємства, призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, здійснює інші функції, передбачені законодавством.
Зміни в організації виробництва і праці, проведення скорочення чисельності та штату працівників ДП "НТЦ КПРВ", згідно діючого законодавства, а саме статей 64,65, 135 Господарського кодексу України, відноситься до виключного права підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, здійснювати управління підприємством відповідно до його установчих документів.
У відповідності з вказаними законодавчими нормами на підприємстві відповідача ДП "НТЦ КПРВ" були видані наказами №78 від 26.06.2018 року «Про введення в дію штатного розпису підприємства», та наказ №42-к/тр від 26.06.2018 року «Про попередження працівників підприємства про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату».
Вказані накази не скасовані, та не визнані в судовому порядку незаконними, а тому є чинними на час розгляду даного спору. 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, районний суд зробив правильний та обґрунтований висновок, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані усі умови, передбачені діючим законодавством України, щодо звільнення працівників за п.1 ст.40 КзпПр України, підстав для поновлення позивача на роботі, під час розгляду спору, не встановлено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Під час розгляду спору, судом першої інстанції правильно застосовані норми трудового законодавства, які регулюють спірні правовідносини. 
Так, у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положенням частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
У зв`язку з виданням наказу №78 від 26.06.2018 року «Про введення в дію штатного розпису підприємства», у підприємства були всі підстави для проведення передбаченої законодавством процедури звільнення позивача у відповідності до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, з підстав скорочення посади, яку займав позивач.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої ст.49-2 КзпПр України - роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Відповідачем на виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, до звільнення позивачу було неодноразово запропоновано перелік семи вакантних посад ДП «НТЦ КПРВ» станом на 26.06.2018 року, однак від переведення на які позивач відмовилась. Пропонування вакантних посад позивачеві також було здійснено 08.08.2018 року, однак остання зазначила, що для вирішення даного питання є час, розмірковує над варіантами.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року роз`яснено, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування), таким чином, переважне право на залишення на роботі не тотожне переважному праву на працевлаштування на нову посаду.
З огляду на вказане доводи апеляційної скарги про те, що посада менеджера з персоналу є рівнозначною з посадою начальника сектору по роботі з персоналом, не можуть буди прийняті до уваги, оскільки згідно класифікатору професій посада менеджера з персоналу належить до розділу Менеджери класифікаційного угрупування «Менеджери (управителі) з підбору, забезпечення та використання персоналу», а посада начальника сектору належить до розділу Керівники кваліфікаційного угрупування «Керівники інших основних підрозділів в інших сферах діяльності», про що було правильно зазначено в рішенні суду першої інстанції.
Таким чином, при звільнені позивачки, відповідачем не було порушено вимоги п.1,ст.40 КзпПр України, щодо переважного права позивача на залишення на роботі, оскільки позивачка ОСОБА_1 займала посаду менеджера персоналу ДП «НТЦ КПРВ», яка була єдиною в штатному розписі, а переважне право переведення на іншу роботу у разі звільнення за п. 1 ст.40 КзпПр України законодавством не передбачено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача на порушення відповідачем ч.3 ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно якої у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру, або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, оскільки підприємство ДП «НТЦ КПРВ» листом №01-03/1 від 27 березня 2018 року повідомило первинну профспілкову організацію ДП «НТЦ КПРВ» про очікувану оптимізацію організаційно-функціональної структури та скорочення штату підприємства з 02 липня 2018 року, тобто ще за чотири місяці до звільнення.
Відповідно до копії Витягу з протоколу №46 від 23.08.2018 року профспілкового комітету ППО ДП «НТЦ КПРВ», останнім надано згоду на звільнення ОСОБА_1 ,та зазначено, що скорочення проведено згідно чинного законодавства, порушень не виявлено.
Як зазначалось вище, позивачу неодноразово пропонувався перелік вакантних посад ДП «НТЦ КПРВ» станом на 26.06.2018 року, однак, від переведення на які позивач відмовилась, в друге позивачці були запропоновані вакантні посади 08.08.2018 року, але остання зазначила, що для вирішення даного питання є час, вона розмірковує над варіантами, та в подальшому також не надала своєї згоди на переведення її на одну із запропонованих вакантних посад.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем допущено порушення пункту 3.16 Колективного договору на 2017-2018 рік, укладеного між ППО ДП “НТЦ КПРВ” та Державним агентством України з управління зоною відчуження, Державною корпорацією “Українське державне об`єднання “Радо”, та ДТ “НТЦ КПРВ, що призвело до незаконного звільнення позивачки, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Пунктом 3.16 Колективного договору на 2017-2018 рік передбачено, що підприємство може здійснювати прийняття на роботу нових працівників тільки у разі забезпечення повної продуктивної зайнятості працюючих за аналогічним фахом і якщо не прогнозується їх вивільнення на підставі ст.40 п.1 КзпПр України.
Однак, як вбачається з матеріалів справи прийняття рішення про очікуване скорочення чисельності штату працівників було обумовлено необхідністю вжиття заходів, щодо скорочення на 20 відсотків чисельності адміністративно-управлінського персоналу підприємств державного сектору економіки, відповідно до п.15 прикінцевих положень Закону України від 24.12.2014 року №76-УШ, прийняттям змін до Галузевої угоди між ДАВЗ України, Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2017-2018 роки та запровадження з 01.02.2108 року єдиної тарифної сітки розрядів з оплати праці та коефіцієнтів співвідношень місячних тарифних ставок(посадових окладів) працівників.(т.2,а.с.12)
Питання вивільнення працівників на підставі п.1 ст. 40 КзпПр України, відповідно до наказу було узгоджено з Первинною профспілковою організацією підприємства на якому працювала позивачка, яка розглянувши листа директора ДП “НТЦ КПРВ” від 27.03.2018 року вих.№01-03/1 визначила, про необхідність проведення оптимізації чисельності працюючих на підприємства, оскільки це обумовлено зміною посадових окладів та відповідним збільшенням навантаження на виборчі підрозділи. У зв`язку з чим було доручено у строк до 12.03.2018 року підготувати план заходів по оптимізації чисельності робітників підприємства, та підготувати обґрунтування проведення оптимізації чисельності працівників, та ін. (т.2,а.с.12) 
Таким чином, порушень п.3,16 Колективного договору, про що зазначає в апеляційній скарзі позивачка, з боку відповідача не відбулось. Підставою скорочення чисельності штату працівників, у тому числі посади яку обіймала позивачка, було обумовлено Державною політикою регулювання та вдосконалення роботи на підприємствах державного сектору економіки.
Крім того, нормами діючого трудового законодавства не передбачено надання доказів обґрунтованості скорочення займаної посади робітнику, посаду якого скорочують.
Як вже зазначалось вище, згідно ч.3, ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, а тому питання реорганізації підприємства находиться у виключній компетенції керівництва цього підприємства, та від обізнаності про це позивача не залежить.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до тлумачення позивачкою, як на її думку повинно біти проведено зміни в організації виробництва, та на правильность прийнятого рішення не впливають.
Порушення судом першої інстанції строків розгляду трудового спору, було об`єктивно пов`язано з необхідність ретельної перевірки обставин та доказів сторін, на які вони посилались як на підстави своїх вимог та заперечень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки, доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                        О.В. Лаченкова