ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
27 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 592/8320/15-ц
провадження № 61-25379св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Бичкова І. Г., та рішення апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Провідна») про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 7 квітня 2015 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено його транспортний засіб - автомобіль «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
 
На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди його транспортний засіб «Ford Fusion» був застрахований у ПАТ АСК «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування від 22 травня 2014 року.
 
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fusion» склала                      59 374 грн, що підтверджується звітом № 203 від 8 червня 2015 року, виготовленим суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Екліс» на замовлення ПАТ АСК «Інго Україна».
 
Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту йому виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 33 426,13 грн. 
 
Позивач вказував на те, що ним за ремонт автомобіля було сплачено ще 26 074 грн, що підтверджується квитанціями від 11 серпня 2015 року та            від 21 липня 2015 року. 
 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування майнової шкоди 26 074 грн та 2 000 грн                       у відшкодування моральної.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 074 грн у відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн - у відшкодування моральної.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 498,75 грн у відшкодування судового збору. 
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця у фактичних витратах на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням в сумі 26 074 грн. Крім того, врахувавши тривалість моральних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.
 
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2017 року в частині розподілу судових витрат змінено і стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 504,34 грн у відшкодування судового збору. 
 
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до підпунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на час подання позову, за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачувався за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачувався у розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати.
 
Апеляційний суд встановив, що при поданні позовної заяви судовий збір підлягав сплаті у розмірі 260,74 грн за вимогу майнового характеру та                      243,69 грн за вимогу немайнового характеру.
 
Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд зменшив суму судового збору, стягнену з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1 498,75 грн до 504,34 грн. 
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив рішення Ковпаківського районного суду м. Суми                                  від 20 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
 
Заявник вказував на те, що судами залишено поза увагою те, що, звертаючись з відповідним позовом, позивач просив стягнути на його користь майнову шкоду. Відповідно до висновку судової автотоварозновчої експертизи № 3321 від 19 грудня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Fusion» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 30 941,14 грн. Разом з цим, ПАТ АСК «Інго Україна» виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 33 426,13 грн, що на 2 484,99 грн більше, ніж визначено судовою автотоварозновчою експертизою. 
 
Посилався на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до помилкового визначення розміру збитків. 
 
Також заявник вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права, оскільки, стягуючи кошти у відшкодування майнової шкоди, суди не врахували, що ПАТ АСК «Інго Україна» компенсувала позивачу майнову шкоду на підставі договору добровільного страхування, тому правових підстав для відшкодування майнової шкоди немає. 
 
Враховуючи викладене, заявник просив судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для встановлення обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, і для надання належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 7 квітня 2015 року о 13 год10 хв по вул. Білопільський шлях у м. Суми ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху і допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Ford Fusion», реєстраційний номер                        НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ; внаслідок зіткнення автомобіль  «Ford Fusion», зазнав механічних пошкоджень.
 
Згідно постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
 
Відповідно до договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 700570598.14 від 22 травня 2014 року цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПАТ АСК «ІНГО Україна».
 
Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fusion» склала                      59 374 грн, що підтверджується звітом № 203 від 8 червня 2015 року, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Екліс» на замовлення ПАТ АСК «Інго Україна».
 
Також судами встановлено, що згідно з рахунком № 267 від 12 травня                           2015 року, виданим ТОВ «Лада-Центр», вартість ремонтних робіт та запасних частин становить 59 500 грн. 
 
Зі страхового акта від 23 червня 2015 року № 130048 суди встановили, що сума збитку складає 59 500 грн, а розмір страхової виплати у зв`язку з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахування зносу становить 33 426,13 грн. 
 
ПАТ АСК «ІНГО Україна» сплатило страхове відшкодування ОСОБА_1 в сумі 33 426,13 грн. 
 
11 серпня 2015 року ТОВ «Лада-Центр» та ОСОБА_1 складено акт № ЛЦ000000419 прийомки-здачі виконаних робіт, з якого судами встановлено, що роботи з ремонту автомобіля «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконані повністю, сума до сплати становить 59 500 грн. 
 
Судами також встановлено, що ОСОБА_1 на виконання акта виконаних робіт сплачено ТОВ «Лада-Центр» 26 704 грн. 
 
Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 19 грудня 2016 року № 3321 вартість відновлювального ремонту автомобіля                    «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 59 464,29 грн.
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків. 
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
 
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 у відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 26 074 грн майнової шкоди, суди виходили з того, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована у ПАТ АСК «ІНГО Україна», яке виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 33 426,13 грн, проте останнім фактично було сплачено за відновлювальний ремонт автомобіля «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 59 500 грн, тому з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 26 074 грн.
 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій виходили з наступного. 
 
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
 
Визначаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн, суди попередніх інстанцій виходили з вини відповідача, а також із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і касаційний суд, оскільки до таких висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
 
Твердження заявника про неврахування судами змісту позовних вимог, оскільки, звертаючись з відповідним позовом, позивач просив стягнути на його користь майнову шкоду, яка відповідно до висновку судової автотоварозновчої експертизи від 19 грудня 2016 року № 3321 становить 30 941,14 грн, касаційний суд відхиляє з огляду на наступне. 
 
Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь у відшкодування майнової шкоди 26 074 грн як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
 
Касаційний суд відхиляє і твердження стосовно ненадання судами належної оцінки доказам, що призвело до помилкового визначення розміру шкоди,  оскільки результати оцінки доказів, суди відобразили у судових рішеннях.
 
Безпідставними вважає касаційний суд і твердження про неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме неврахування відшкодування ПАТ АСК «Інго Україна» позивачу майнової шкоди на підставі договору добровільного страхування, тому, як вважає заявник, правових підстав для відшкодування майнової шкоди не було.
 
Так, ПАТ АСК «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування виплатило позивачу суму страхового відшкодування, однак особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
 
Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і обґрунтовано виходили з доведеності підстав для часткового задоволення позову.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених ними обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Крім того, суд касаційної інстанції вважає правильним обрахунок судового збору, що здійснений судом апеляційної інстанції у відповідності до Закону України «Про судовий збір» у відповідній його редакції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині, залишеній без змін апеляційним судом, та рішення апеляційного суду відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.
 
Касаційний суд з урахуванням викладеного дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині, залишеній без змін апеляційним судом, та рішення суду апеляційної інстанції, ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції й не може бути здійснене цим судом під час перегляду оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2017 року в частині, залишеній без змін апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов 	
Судді:  	В. М. Ігнатенко    С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов