ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2020 р.           Справа№ 927/826/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Дідиченко  М.А. 

при секретарі:                               Реуцька Т.О.
за участю представників сторін.
від позивача: Кінебас О.М. (ордер ЧН 042647 від 20.02.2020)
від відповідача : Сиводід О.П. (довіреність від 17.12.2019 року №41/7466)
Ширай К.А. ( довіреність від 17.12.2019 року №41/7464) 
розглядаючи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини"  
на рішення господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 року
у справі №927/826/19 (суддя Фетисова І.А.) 
за позовом приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" 
до акціонерного товариства "Чернігівобленерго"  
про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
В вересні 2019 року позивач - приватне акціонерне товариство "Насіння Чернігівщини" (далі - позивач, ПАТ "Насіння Чернігівщини") звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (далі - відповідач, АТ "Чернігівобленерго") про визнання права власності на нежитлове приміщення "щитова" В-1 (трансформаторна підстанція № 352) загальною площею 42,3 кв. м, що знаходиться за адресою - м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3, у тому числі комірка КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником спірного приміщення на підставі свідоцтва про право власності ПАТ "Насіння Чернігівщини" на приміщення "щитова" В-1 загальною площею 42,3 кв.м, що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Дрозда, 3, виданого державним реєстратором прав власності на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 28.05.2014. Проте, відповідачем не визнається право власності позивача на спірне приміщення, зокрема, на електрообладнання, яке знаходиться в ТП-352 (на силові трансформатори). 
Рішенням господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 у задоволенні позову ПАТ "Насіння Чернігівщини" до АТ "Чернігівобленерго" про визнання права власності на нежитлове приміщення "щитова" В-1 (трансформаторна підстанція №352) загальною площею 42,3 кв. м, що знаходиться за адресою - м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3, у тому числі комірка КСО-366-1 №85, комірка КСО-366-3 №324, комірка КСО-366-7 №86, комірка КСО-366-2 б/н, комірка КСО-366-4 б/н, комірка ЩО 70-2 №2698, комірка ЩО 70-17 №1766, комірка 70-30 №10675,  комірка ЩО 70-3 №1453, комірка ЩО 70-12 №12041, комірка ЩО 70-30 б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 №5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 №11903, трансформатор Т2.ТМ 250/10 №916200 відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- позивачем не доведено обставин набуття та існування права власності на КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, розміщені у щитовій В-1 як станом на момент реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, так й на момент звернення з позовом;
- наявність зміненого трансформатора №5962 на  трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200 в щитовій В-1 - не підтверджено суду першої інстанції доказами його придбання, встановлення та фактичного розміщення саме в об`єкті нерухомості "Щитова В-1" на день подання позову; 
- з наданих відповідачем документів також не можна зробити беззаперечного висновку про те, що все без виключення електрообладнання, яке знаходиться в приміщення як ТП-352, так й в щитовій В-1, належить ПАТ "Чернігівобленерго" на момент подання позову та розгляду справи; 
- наявність порушеного відповідачем права власності позивача станом на момент подання позову не доведено належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, позивач - ПАТ "Насіння Чернігівщини" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог порушено норми матеріального права та неправильно застосовані норми процесуального права, рішення суду першої інстанції було ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи у вказаній частині, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 04.02.2016 у справі № 927/1440/15, яке набрало законної сили,   у задоволенні позовних вимог АТ "Чернігівобленерго" до ПАТ "Насіння Чернігівщини" щодо усунення перешкод у користуванні ТП-352 та припинення чинення перешкод у доступі до неї - відмовлено повністю з підстав, зокрема, державної реєстрації за ПАТ "Насіння Чернігівщини" права власності на нерухоме майно, а саме ТП-352 та його знаходженням на території останнього. Також зазначив, що  відповідач в межах справи № 927/826/19 заперечував право власності позивача на спірне майно, і доказами заперечення відповідачем права власності позивача на спірне майно є, зокрема, наявне в матеріалах справи листування між сторонами. Окрім того вказав, що суд першої інстанції в порушення ст. 238 Господарського процесуального кодексу України не зазначив в судовому рішенні висновків стосовно доведеності факту наявності у позивача права власності на нежитлове приміщення «щитова» В-1 (трансформаторна підстанція № 352) загальною площею 42,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул. В.Дрозда , 3 . Відмовляючи в задоволені позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував приписи ст. 186 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», а саме щодо заявлення позивачем вимог стосовно приналежностей до основної речі. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 07.04.2020.
Указом Президента України від 13 березня 2020 № 87/2020 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
23.03.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від АТ "Чернігівобленерго"  надійшов відзив на апеляційну скаргу, який подано учасником справи у строк встановлений судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим його прийнято до розгляду у відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України
У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права. 
          Заперечення відповідача проти апеляційної скарги зводяться до наступного: 
          -ДАЕК "Чернігівобленерго" (правонаступником якого є АТ "Чернігівобленерго") набуло право власності на ТП-352 з моменту передачі такого майна до статутного фонду ДАЕК "Чернігівобленерго", тобто з фактично з дати державної реєстрації ДАЕК "Чернігівобленерго" з 31.08.1995, що відповідало законодавству, яке діяло на момент такого набуття, а саме: ч. 1 ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР; 
          - станом на 31.08.1995, тобто станом на момент передачі відповідного майна (у т.ч. будівельної частини ТП-352) до статутного фонду ДАЕК "Чернігівобленерго" законодавство не передбачало обов`язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а отже, в силу ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності АТ "Чернігівобленерго" на будівлю ТП-352 визнається дійсним; 
          - факти приналежності спірного майна на праві власності можуть доводитись як правовстановлюючими документами, так і іншими доказами, що підтверджують приналежність відповідній особі спірного майна, а відповідач даний факт довів доказами: Актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженим заст. Міністра енергетики та електрифікації України 21.07.1995, змінами до Акту оцінки вартості ЦМК, затвердженим заст. Міністра енергетики та електрифікації України 15.01.1997, наказом ФДМУ № 25-ПРА від 04.11.1997 про затвердження плану розміщення акцій ДАЕК "Чернігівобленерго" , Державним актом на право користування землею від 22.12.1997, Актом від 20.06.1976 про передачу на баланс підприємства Чернігівських електромереж трансформаторного пункту №352, які досліджувались в межах спору у справі № 910/11924/17;
          - надане позивачем свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення «щитова»  В-1 загальною площею 42,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул. В.Дрозда, 3, не є доказом права власності позивача на майно, на яке він просив визнати право власності у позові, що також підтверджено в межах розгляду спору у справі № 927/1046/16; 
          - скаржник помилково ототожнює поняття «щитова» та «трансформаторна підстанція», які є різними об`єктами як за свою будовою, так і за своїм призначенням. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 запропоновано сторонам подати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини"  на рішення господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 року у справі №927/826/19 у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.
Вказаних заяв учасниками спору подано не було, у зв`язку з чим Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.04.2020 розгляд апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини"  на рішення господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 року у справі №927/826/19 призначив на 26.05.2020.  
У судове засідання, 26.05.2020 з`явився представник позивача,  який підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та за наслідками апеляційного розгляду справи прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи  згідно з свідоцтвом про право власності від 26.02.2001, виданим виконкомом Чернігівської міської ради, закритому акціонерному товариству "Насіння Чернігівщини" належить на праві власності об`єкти нерухомості за адресою м. Чернігів, вул. Любченко, 3, яке складається з адмінбудівлі літ. А-2, А1-1, загальна площа 385,4 кв. м, виробничий корпус Б-3 з прибудовами Б1-3, Б2, Б3-1, Б4-1, Б5-1, б, б1, б2, б3,  загальна площа 5332,8 кв. м, щитова В-1 загальна площа 50,8 кв. м, гаражі, Г-1, площа 236,7 кв. м, гаражі та підсобні приміщення Д-1, Д1-1 площа 359,5 кв. м, гараж Ж-1, загальна площа 28,1 кв. м, склад, З-1, загальна площа 532,8 кв. м, вагова, И, загальна площа 17,7 кв. м, пожежне водоймище, К, баки з пальним, Л, стоянка М (том 1 , а.с. 43). 
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2011 року, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на об`єкти нерухомості за адресою Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Любченко, 3, яке належить на праві приватної власності приватному акціонерному товариству "Насіння Чернігівщини", опис об`єкта - адмінбудівля, А-2, А1-1, загальна площа 385,4 кв. м, виробничий корпус з прибудовами, Б-3, Б1-3, Б2, Б3-1, Б4-1, Б5-1, б, б1, б2, б3,  загальна площа 5332,8 кв. м, щитова В-1, загальна площа 50,8 кв. м, гаражі, Ж-1, загальна площа 28,1 кв. м, склад, З-1, загальна площа 532,8 кв. м, вагова, И, загальна площа 17,7 кв. м, пожежне водоймище, К, баки з пальним, Л, стоянка М (том 1 , а.с. 42). 
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено номер запису право власності 5812728, дата державної реєстрації 28.05.2014 року , державний реєстратор Проніков Андрій Олександрович, Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності № 22247085, видне 28.05.2014, видавник Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 13373744 від 28.05.2014, форма власності приватна, власник приватне акціонерне товариство "Насіння Чернігівщини", об`єкт нерухомого майна - об`єкти нерухомості за адресом Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Дрозда Володимира, 3, опис об`єкта нерухомого майна - виробничий корпус з прибудовами Б-3, Б1-3, Б2, Б3-1, Б4-1, Б5-1, б1, б, Б6-1, Б7-1, б7, загальна площа 5734,4 кв.м. Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна - щитова 1В, загальна площа 42,3 кв.м, склад, Н-1, загальна площа 339,6 кв.м (том 1 , а.с. 40). 
Державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції в Чернігівській області 30.05.2014 видано свідоцтво серія САК № про право власності на нерухоме майно -  об`єкти нерухомості, виробничий корпус з прибудовами за адресою Чернігівська область , м. Чернігів , вул. Любченко , 3, загальною площею 4859,3 кв. м, складові частини об`єкта нерухомого майна - 1, В, щитова, загальна площа 42,3 кв.м. Власник - приватне акціонерне товариство "Насіння Чернігівщини" (том 1, а.с. 41).
Згідно з  витягом з технічного паспорту на виробничий будинок - виробничий корпус вул. Любченко, 3 м. Чернігів, виконаного на замовлення технічної інвентаризації ПАТ "Насіння Чернігівщини" (арк. справи 44-46 том 1),  об`єкт Щитова з літерацією В-1 має площу 42,3 кв.м. (том 1 , а.с. 44-46).  
В матеріалах справи наявне листування між сторонами спору, що є підставою обґрунтування позивних вимог відносно заперечення та невизнання відповідачем права власності  на майно, право власності на яке позивач просив визнати за ним в прохальній частині позовної заяви (нежитлове приміщення "щитова" В-1 (трансформаторна підстанція № 352) загальною площею 42,3 кв. м, що знаходиться за адресою - м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3, у тому числі комірка КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200):
- лист № 85 від 24.04.2017 позивача, адресований відповідачу, згідно якого повідомлено, що актом від 20.07.1976 Станцією багаторічних трав було передано трансформаторний підпункт 352 (ТП-352) у складі приміщення трансформаторів потужністю 250 кВт, напруга 10 кВ кожний, із заводськими номерами № 5955 та 5962. ПрАТ "Насіння Чернігівщини" є правонаступником Станції багаторічних трав. Повідомлено про  укладений договір на оперативно-технічне обслуговування електрообладнання ТП-352, 2х250 кВА 10/0.4 к В з ФОП Зайченко Ю.В. і послуг відповідача щодо обслуговування більше не потребує. Приміщення з вищевказаним обладнанням з володіння позивача не вибувало, заявив про припинення обслуговування ТП зі сторони відповідача. Просив 18.05.2017 направити представника відповідача для підписання акту зворотного приймання-передачі. В разі неприбуття акт буде підписано в односторонньому порядку.  В ході виїзного судового засідання у справі № 927/1046/16 було встановлено, що вами замінено трансформатора № 5962 на трансформатор тієї ж моделі й потужності зав. № 11903. Просив пояснити, на якій підставі та в зв`язку з чим було зроблено заміну та де знаходиться старий трансформатор. До того часу вважатиме заміну зробленою в порядку обслуговування, а трансформатор зав. № 11903 своєю власністю (том 1 , а.с.49 ); 
- листом № 92 від 11.05.2017 позивач повідомив відповідача, що додатково до листа № 85 від 24.04.2017 для підписання акту зворотного приймання-передачі трансформаторної підстанції ТП№352 з електрообладнанням 10/0,4 кВ відбудеться 18.05.2017 о 10:00 год. за адресом м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3. Просив 18.05.2017 направити представника за вказаною адресою для підписання акту зворотного приймання-передачі ТП-352 з електрообладнанням 10/0,4 кВ. Факт належності майна позивачу підтверджується судовими рішеннями у справах № 927/1440/15, 825/536/16 та документально. В разі неприбуття акт буде підписано в односторонньому порядку (том 1 , а.с. 48); 
- листом № 84 від 23.05.2019 позивач звернувся до відповідача та повідомив, що актом від 20.07.1976 Чернігівською обласною міжколгоспною спеціалізованою насіннєвою станцією по багаторічним травам вам було передано для обслуговування трансформаторну підстанцію 352 у складі 3-х приміщень з обладнанням та двох трансформаторів потужністю 250 Квт, напруга 10 кВ кожний, із заводськими номерами 5955 та 5962. Зазначено, що укладено договір на оперативно-технічне обслуговування № 07/17 від 31.03.2017 з ФОП Зайченко Ю.В. і послуг ПАТ "Чернігівобленерго" не потребує. Заявлено про припинення обслуговування обладнання ТП з боку ПАТ "Чернігівобленерго". Просив 03.06.2019 надіслати представника для підписання акту зворотнього приймання - передачі. У випадку не прибуття представника акт буде підписано в односторонньому порядку. В ході виїзного судового засідання у справі № 927/1046/16 було встановлено, що відповідачем замінено трансформатор № 5962 на трансформатор тієї ж моделі й потужності зав. № 11903. Просив пояснити, на якій підставі та в зв`язку з чим було зроблено заміну та де знаходиться старий трансформатор. До того часу вважатиме заміну зробленою в порядку обслуговування, а трансформатор зав. № 11903 своєю власністю (т. 1 , а.с. 47). 
В матеріалах справи наявна надана позивачем фотокопія акту від 20.07.1976, відповідно якого підприємство Чернігівських електромереж прийняло на баланс трансформаторний пункт № 352 (Т.1 , а.с. 50). 
Оскільки позивач вважає, що відповідач не визнає його право власності на рухоме та нерухоме майно, звернувся до суду з позовними вимогами  про визнання права власності на нежитлове приміщення "щитова" В-1 (трансформаторна підстанція № 352) загальною площею 42,3 кв. м, що знаходиться за адресою - м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3, у тому числі комірка КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200, посилаючись на вимоги ч.1 ст. 182 , ст.ст. 391 та 392 ЦК України.  
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено обставин набуття та існування права власності на КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, розміщені у щитовій В-1 як станом на момент реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, так й на момент звернення з позовом. Також вказав, що наявність зміненого трансформатора №5962 на  трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200 в щитовій В-1 - не підтверджено суду першої інстанції доказами його придбання, встановлення та фактичного розміщення саме в об`єкті нерухомості "Щитова В-1" на день подання позову. Окрім того, зазначив, що наявність порушеного відповідачем права власності позивача станом на момент подання позову не доведено належними та допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.
За змістом частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням господарського суду Чернігівської області від 04.02.2016 у справі № 927/1440/15, яке набрало законної сили,  за позовом публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" про усунення перешкод в користуванні трансформаторною підстанцією № 352, яка знаходиться по вул. Любченка в місті Чернігові та припинення перешкоди у доступі до трансформаторної підстанції № 352 - з дати набрання судовим рішенням законної сили, шляхом надання вільного безперешкодного доступу до трансформаторної підстанції, в позові відмовлено повністю.
При цьому, зазначене судове  рішення про відмову в задоволення позову ПАТ "Чернігівобленерго" мотивовано в тому числі доведенням обставин державної реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме трансформаторну підстанцію ТП-352 і зазначене майно знаходиться на території відповідача (ПрАТ "Насіння Чернігівщини").
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 рішення господарського суду Чернігівської області від 04.02.2016 у справі № 927/1440/15 залишено без змін (а.с.61-65 т.). Постановою Вищого господарського суду України від 09.06.2016 у справі № 927/1440/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 у справі № 927/1440/15 залишено без змін. (а.с.66-68 т.1 ) В подальшому, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 у справі № 825/536/16 за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до   державного реєстратора  прав на нерухоме майно Реєстраційної служби  Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області Пронікова Андрія Олександровича, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, третя особа: приватне акціонерне товариство ''Насіння Чернігівщини'' про державну реєстрацію за Приватним акціонерним товариством "Насіння Чернігівщини" прав на нерухоме майно в частині реєстрації прав на щитову, літера "В-1" загальної площі 42,3 кв.м, яка знаходиться на території виробничого корпусу за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, 3  в задоволенні адміністративного позову відмовлено. (а.с. 69-70 т.1)
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 у справі № 825/536/16 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 залишено без змін. (а.с. 71-72 т.) Постановою Верховного Суду від 22.12.2018 у справі № 825/536/16 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 у справі № 825/536/16 скасовано і провадження у даній справі закрито. (а.с.73-74 т.1)
Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі № 927/1046/16, яке набрало законної сили,  за позовом публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" про внесення змін до договору постачання електричної енергії №195 від 07.11.2007,   а саме Додатку 2 договору щодо визначення межі балансової належності та збільшення величини приєднаної потужності до 500 Квт., в позові відмовлено повністю.
Судове  рішення про відмову в задоволенні позову у справі № 927/1046/16  мотивовано тим, що:  наявність свідоцтва на право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю "Щитова" - не є підставою, що підтверджує факт права власності на обладнання трансформаторної підстанції що знаходиться в будівлі "Щитова".  (а.с.53 т.1)
Крім того, судом апеляційної інстанції в межах розгляду в апеляційному порядку справи № 927/826/19, встановлено, що в рішенні господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі № 927/1046/16  місцевим господарським судом зафіксовано, що останнім оглянуто нежитлову будівлю В-1, за адресою м.Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3 (стара назва - вул. Любченка) ("Щитова"), загальною площею 42,3 кв.м., яка складається з чотирьох приміщень, де знаходиться комплектна трансформаторна підстанція ТП - 352 та встановлено, що в 1-му приміщенні знаходиться трансформатор із заводським номером №11903 з потужністю 250 кВт., 2-е приміщення де знаходиться трансформатор №5955 з потужністю 250 кВт., 3-є та 4-е приміщення, де знаходиться обладнання в металевих шафах та металевих коробах для перетворення і розподілу електричної енергії, що є частиною трансформаторної підстанції. Комплектна трансформаторна підстанція (КТП) - це підстанція, що складається з шаф або блоків з вбудованим в них трансформаторами і іншим устаткуванням розподільного пристрою. Отже, зазначену трансформаторну підстанцію можна віднести до інженерних споруд, що є рухомим майном.
При цьому, у суду апеляційної інстанції з огляду на приписи ст. ст. 75, 82 Господарського процесуального кодексу України в межах розгляду справи № 927/826/19 немає обґрунтованих підстав вважати вище встановлені обставини недостовірними як в частині місцезнаходження спірного майна та сутності оглянутих у місці їх знаходження речей, як об`єктів цивільних прав, так і немає обґрунтованих сумнівів стосовно встановлених обставин, зокрема того, що наявність свідоцтва на право власності на нерухоме майно нежитлову будівлю "Щитова" - не є підставою, що підтверджує факт права власності на обладнання трансформаторної підстанції що знаходиться в будівлі "Щитова". 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що  знаходження  трансформаторної підстанції ТП-352 на території позивача, відсутність реєстрації у відповідача права власності на об`єкт нерухомості ТП-352, наявність свідоцтва та вчиненої державної реєстрації на об`єкт нерухомості "Щитова В-1" у ПАТ "Насіння Чернігівщини" - є встановленими обставинами, які в силу ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем заявлено вимоги у позові про визнання права власності на нежитлове приміщення "щитова" В-1 (трансформаторна підстанція № 352) загальною площею 42,3 кв. м, що знаходиться за адресою - м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 3, у тому числі комірка КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200. 
Позивач у позові зазначав, що відповідачем не визнається право власності позивача на спірне приміщення, зокрема, на електрообладнання, яке знаходиться в ТП-352 (на силові трансформатори) за адресою: м. Чернігів, вул. Любченка, 3. 
Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що    юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Вимогами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.
Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен спиратись на  надані та наявні у  законі права, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності.
Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею  321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування положень наведеної норми є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Зазначені положення стосуються випадків, коли наявне, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв`язку з їх втратою.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. 
Зазначену правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №  914/904/17 та від 27.06.2018 у справі №  904/8186/17.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджено належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (зокрема, з огляду на принцип mutatis mutandis: висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (аналогічна позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №     910/6642/18).
При вирішенні позову про визнання права власності підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. 
За результатами розгляду такого спору вирішується питання про як наявність у особи певного цивільного права, та к і наявність обставин порушення цивільного права особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Передусім, захищати своє право на майно може особа, якій таке право належить та виникло з підстав, визначених ст. 11 Цивільного кодексу України.  
Вимоги позивача, який в судовому порядку домагається визнання за ним певного права на майно, спрямовані на визнання правовстановлюючого факту судом  і підтвердження судом майнового права позивача на певне майно, яке позивач доводить в судовому порядку. 
Власний інтерес позивача у такому спорі полягає в тому, щоб в судовому порядку встановити на предмет спору  правовий режим власності у правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем певних прав та обов`язків.   
У статті 328 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Ураховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі № 920/615/16, від 05.09.2019 у справі № 907/310/18).
Стаття 392 Цивільного кодексу України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.    Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц.
Отже, суд апеляційної інстанції наголошує, що за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення статті 392 Цивільного кодексу України спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.
Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Отже, до предмета доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно. (аналогічну правову позицію викладено у постанові    Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 907/310/18). 
Відповідно до приписів ст. 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Стаття 181 Цивільного кодексу України визначає види речей. 
Так, частиною першою наведеної статті встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації, а ч.2 до рухомих речей віднесено  речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.
Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною, що визначено ст.184 Цивільного кодексу України.
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.          
Статтею 334 Цивільного кодексу України встановлено момент набуття права власності за договором: з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнено вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Отже, набуття права власності та момент його набуття має підтверджуватись правочином  (купівля-продаж, поставка та інші види зобов`язальних правочинів ) або законом з моменту передання майна, якщо інше не визначено нормами закону.
Згідно наданої позивачем до матеріалів справи балансової довідки № 149 від 03.09.2019, позивачем зазначено, що нерухоме майно щитова (В-1) ТП 352 (з обладнанням), належить позивачу на праві приватної власності, обліковується на бухгалтерському рахунку № 103, а саме: щитова (В-1) будова ТП 352 загальна площа 42,3 кв. м, у т.ч. РУ-10 КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, РУ комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, обладнання Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, Т2.ТМ 250/10 № 916200. 
Позивачем також було додано до справи копію паспорту трансформаторного пункту № 352, з якого вбачається що дана копія виготовлена з копії документа (арк. справи 83-90 том 1). 
Відповідачем до відзиву на позов додано копію паспорта трансформаторного пункту № 352 (арк. справи 131 том 1). 
При цьому, як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні,  судом було оглянуто оригінал паспорта трансформаторного пункту № 352, який надано для огляду відповідачем та з`ясовано відсутність оригіналу такого паспорту у позивача на трансформаторний пункт № 352, і зроблено правильний висновок, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що наведені обставини в сукупності та з урахуванням ст. 76 Господарського процесуального кодексу України свідчать про неналежність поданого позивачем доказу, оформленого як копія з оригіналу, оскільки оригінал такого паспорту в наявності знаходиться у відповідача по справі та подано останнім для дослідження. У свою чергу, наявність оригіналу такого паспорту у відповідача свідчить про належність наданого суду доказу відповідачем - копії паспорту ТП №352  в силу наведеної норми процесуального закону.
Також в матеріалах справи наявні наступні копії документів, які надані відповідачем: 
-  акт від 20.07.1976 (а.с.126 том 1); 
-  паспорт силового трансформатора № 5955 (а.с.125-126 том 1); 
- паспорт силового трансформатора № 110903 (а.с.127-128 том 1); 
- паспорт заземлюючого пристрою (а.с.129-130 том 1); 
- технічний журнал з експлуатацію будівлі, копію паспорту протоколу (а.с. 132-139 том 1); 
- план заземлення ТП-352 (а.с.140 том 1); 
- акт на скриті роботи від 27.05.1976 (а.с.141 том 1); 
- акт на скриті роботи від 03.05.1976 (а.с.142 том 1); 
- протокол заземляючого контура (а.с.143 том 1); 
- паспорт-протокол від 23.01.1976 (а.с.144 том 1); 
- протокол № 33 від 02.08.1989 (а.с.145 том 1); 
- акт приймання від 06.04.1998 (а.с.146 том 1); 
- протокол вимірювання від 06.04.1998 (а.с.147 том 1); 
- відомості об`єму робіт від 24.03.1998 (а.с.148 том 1); 
- технологічна картка на ТП - 352 (а.с.149    151 том 1); 
- технологічна картка на ТП - 352 № 33 (а.с.  152-156 том 1); копію відомості об`єму робіт від 27.07.1989 (а.с. 157 том 1); 
- випробування силового трансформатора від 09.12.1980 (а.с. 158 т. 1);
- обліково- планувальна карта силового трансформатора (а.с.159 т. 1);
- протокол вимірювання опіру заземлювача від 06.04.1998 (а.с. 160 т. 1); 
- технологічна картка на ТП - 352 від 06.04.1998 (а.с. 162-165 т. 1);
- акт приймання ТП- 352 після кап.ремонту від 20.04.2010 (а.с. 166 т. 1); 
- відомості об`єму робіт від 20.04.2010 (а.с.  167 т. 1);
- технологічна картка на ТП - 352 від 20.04.2010 (а.с. 168 т. 1); 
- протокол вимірювання опіру заземлювача від 20.04.2010 (а.с. 169-172 т.1);
- випробування силового трансформатора від 23.06.1976 (а.с. 173-174 т. 1); 
- обліково-планувальна карта силового трансформатора № 5955 (а.с.175-177 т.1);
- обліково- планувальна карта силового трансформатора № (а.с.  178-180 том 1); 
- акт приймання після кап.ремонту від 28.07.2005 (а.с. 181 том 1); 
- відомості об`єму робіт від 28.07.2005 (а.с. 182 том 1); 
- протокол вимірювання опіру заземлювача від 28.07.2005 (а.с. 183 том 1);
- технологічна картка на ТП - 352 від 28.07.2005 (а.с. 184-188 том 1); 
- акт приймання після кап.ремонту від 28.07.2005 (а.с. 189 том 1); 
- акт приймання після кап.ремонту від 03.04.1982 (а.с. 191 том 1);
-  відомості об`єму робіт від 03.03.1982 (а.с. 192 том 1); 
- протокол випробування ізоляції від 03.04.1982 (а.с. 193 том1); 
- протокол перевірки захисного заземлення (а.с. 194 том1);
-  технологічна картка від 03.04.1982 (а.с. 195 -202 том 1); 
- протокол перевірки защитного заземлення (а.с. 203 том 1); 
- технологічна картка № 33 від 02.08.1989 (а.с. 204 том 1); 
- протокол № 33 від 02.08.1989 (а.с. 205 том 1); 
-  технологічна картка від 02.08.1989 № 33 (а.с. 206-210 том 1); 
- акт приймання після капремонту від 02.08.1989 (а.с. 211 том 1);
- відомості об`єму робіт від 27.07.1989 (а.с. 212-221 том 1); 
- Акт на право постійного користування серія ЧН-1004, зміни в землекористуванні, копію плану зовнішніх меж Чернігівських міських електричних мереж (а.с.222-224 том 1);
-  копія довідки про балансову належність № 48/1065 (а.с.225 том 1). 
Суд першої інстанції оцінивши вищенаведені докази, надані відповідачем, дійшов висновку, що наведена документація на електрообладнання, трансформатори №№ 5565,5592,11603, проведені обслуговуючі роботи відповідачем по такому обладнанню свідчать про його використання, обслуговування та ремонт відповідачем по справі протягом тривалого часу, починаючи з 1976 року, однак доказів придбання такого майна відповідачем не надано.
Проте суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши наявні матеріали справи в сукупності, враховуючи те, що саме на позивача покладається обов`язок доведення своїх вимог належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позивачем не доведено такими доказами в розумінні вимог процесуального закону наявність як права власності на спірне майно, так і наявність обставин його набуття у встановленому законом порядку. 
При цьому суд апеляційної інстанції, дослідивши подані позивачем докази в підтвердження у нього права власності на спірне майно, зокрема балансову довідку № 149 від 03.09.2019, а також, враховуючи те, що знаходження  трансформаторної підстанції ТП-352 на території позивача, відсутність реєстрації у відповідача права власності на об`єкт нерухомості ТП-352, наявність свідоцтва та вчиненої державної реєстрації на об`єкт нерухомості "Щитова В-1" у ПАТ "Насіння Чернігівщини" - є встановленими обставинами, які в силу ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню, про що зазначалось вище, дійшов висновку, що позивачем ні станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, ні станом на момент апеляційного провадження у справі, - не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України набуття/виникнення у встановленому законом порядку з підстав, визначених ст. 11 Цивільного кодексу України та/або наявності у нього права власності на заявлений предмет спору, а саме комірок та відповідних  трансформаторів №№ 5965, 916200,11903 у власності позивача. А надана балансова довідка позивача щодо обліку такого обладнання доводить лише бухгалтерський облік позивачем такого обладнання в односторонньому порядку  та не є підтвердженням права власності на заявлений предмет спору. 
Враховуючи предмет заявленого позову та вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомості з переліченим електрообладнанням, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, що встановлені  в рішенні господарського суду Чернігівської області у справі №927/1046/16 від 24.01.2017 обставини не можуть підтверджувати обставину перебування комірок та трансформаторів з певними номерами як на об`єкті нерухомості  "Щитова В-1"  так в трансформаторній підстанції ТП-352, оскільки стосуються іншого періоду часу. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин набуття та існування права власності на заявлене спірне майно, а саме: КСО-366-1 № 85, комірка КСО-366-3 № 324, комірка КСО-366-7 № 86, комірка КСО-366-2 № б/н, комірка КСО-366-4 № б/н, комірка ЩО 70-2 № 2698, комірка ЩО 70-17 № 1766, комірка 70-30 № 10675,  комірка ЩО 70-3 № 1453, комірка ЩО 70-12 № 12041, комірка ЩО 70-30 № б/н, трансформатор Т1.ТМ 250/10-75У1 № 5955, трансформатор Т2.ТМ 250/10-75У1 № 11903, розміщені у щитовій В-1 як станом на момент реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, так й на момент звернення з позовом.
Крім того обґрунтованим також є висновок суду першої інстанції про те, що наявність заміненого за твердженням позивача  трансформатора №5962 на  трансформатор Т2.ТМ 250/10 № 916200 в щитовій В-1 також не підтверджено суду доказами його придбання, встановлення та фактичного розміщення саме в об`єкті нерухомості "Щитова В-1" станом на момент вирішення спору. 
Таким чином, оскільки позивачем ні станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, ні станом на момент апеляційного провадження у справі, - не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України набуття/виникнення у встановленому законом порядку з підстав, визначених ст. 11 Цивільного кодексу України та/або наявності у нього права власності на заявлений предмет спору, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. 
Відносно позовних вимог про визнання права власності на нежитлове приміщення «щитова В-1» колегія суддів звертає увагу на те, що у позивача наявне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.05.2014 року - щитова загальною площею 42,3 кв. метра,  (а.с. 41) яке на час розгляду справи неоспорене, тобто є діючим та підтверджує його право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.
Доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції про те, що відповідач в межах справи № 927/826/19 заперечував право власності позивача на спірне майно, і доказами заперечення відповідача права власності позивач на спірне майно є, зокрема, наявне в матеріалах справи листування між сторонами - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки до предмета доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно, а не заперечення відповідача у листуванні між сторонами певних обставин.  В свою чергу, як встановлено судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, позивачем ні станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, ні станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції не було доведено цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне рухоме майно, а тому посилання скаржника на листування між учасниками спору - жодним чином не може свідчити про правомірність та/або підтвердження певних майнових прав позивача на спірне майно. 
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції в порушення ст. 238 Господарського процесуального кодексу України не зазначив в судовому рішенні висновків стосовно доведеності факту наявності у позивача права власності на нежитлове приміщення «щитова» В-1 (трансформаторна підстанція № 352) загальною площею 42,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м .Чернігів, вул. В.Дрозда, 3 - судом апеляційної інстанції відхиляються саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судом першої інстанції надано оцінку в мотивувальній частині рішення вказаному факту, встановленому в межах розгляду справи № 927/1046/16. 
Також доводи скаржника про те, що при відмові у задоволені позовних вимог судом першої інстанції не враховано приписи ст. 186 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», а саме щодо заявлення позивачем вимог стосовно приналежностей до основної речі - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки відповідне розмежування речей здійснюється за допомогою спеціальних знань, зокрема внаслідок проведення відповідної судової експертизи. Проте позивачем в межах розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось клопотань про застосування таких спеціальних знань, а ні суд, ні позивач не наділені такими спеціальними знаннями щодо встановлення технічних характеристик речей, зокрема і їх розмежування на головні та приналежності. 
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. 76  Господарського процесуального кодексу України визначено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни  рішення  господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 у справі № 927/826/19 - відсутні.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.  
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини"  на рішення господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 у справі № 927/826/19 -  залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 23.01.2020 у справі № 927/826/19 -  залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за  Приватним акціонерним товариством "Насіння Чернігівщини". 
4. Матеріали справи № 927/826/19  повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови підписано 03.06.2020

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                М.А. Дідиченко