Постанова
Іменем  України 
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/6758/16-ц
провадження № 61-15789св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду                  м. Києва від 30 січня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача та з урахуванням уточнень просила встановити факт належності померлій  ОСОБА_5 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня під літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Встановити факт належності померлому ОСОБА_6 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 цілої частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, що складається з Ѕ його  частки у спільній сумісній власності на Ѕ частки, що перейшла до нього після смерті його дружини ОСОБА_5 . Встановити факт включення до  спадкового майна померлого ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри                  1-4.
 
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з народження і по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок за вказаною адресою був побудований її батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Мати позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її чоловік, батько позивача, фактично вступивши в управління майном. Батьком позивача, як спадкодавцем, було складено заповіт 17 лютого 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, згідно з яким він заповідав належний йому будинок з надвірними будівлями та спорудами позивачу. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний момент у вказаному будинку проживає вона разом із своєю донькою ОСОБА_3 . Вважає, що нею було прийнято спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння  спадковим майном.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня               2016 року позов задоволено. Встановлено факт належності померлій ОСОБА_5 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою:    АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .  Встановлено факт належності померлому  ОСОБА_6 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 цілої частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, що складається з Ѕ його частки у спільній сумісній власності та Ѕ частки, що перейшла до нього після смерті його дружини ОСОБА_5 . Встановлено факт включення до спадкового майна померлого   ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка. Паркан, ворота цифри 1-4. Вирішено питання про судовий збір.
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов про встановлення факту належності померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, виходив з його доведеності та обґрунтованості.  
 
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту включення до спадкового майна померлого ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ.  «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору змінено.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки судом встановлено факт належності на час смерті ОСОБА_6 вищевказаного майна, а відтак вказане майно входить до складу спадщини відповідно до закону, а тому підстав для встановлення судом факту віднесення такого майна до спадкової маси немає. 
 
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року в частині встановлення факту належності померлій ОСОБА_5 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «а», сарай      літ. «Г», погреб літ. Д., вбиральня під  літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; встановлення факту належності померлому ОСОБА_6 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 цілої частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема житловий будинок під літ. «А», сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, що складається з Ѕ його частки у спільній сумісній власності та Ѕ частки, що перейшла до нього після смерті його дружини ОСОБА_5 - залишено без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині встановлення факту належності спірного майна батькам позивача, виходив із того, що рішення в зазначені частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування. З мотивів викладених в апеляційній скарзі, немає.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від                           16 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 січня                      2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що він є спадкоємцем померлого ОСОБА_8 . Судом невірно встановлено ту обставину, що                      ОСОБА_8 не прийняв спадщину після смерті своєї матері, а проживання ОСОБА_8 в будинку під літ. «Б» по АДРЕСА_1 , який знаходиться на тій же земельній ділянці та згідно технічного паспорту входить до одного домоволодіння, навпаки підтверджує факт прийняття останнім спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Вважає, зо оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, прийняті на основі повного та об`єктивного розгляду справи.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                    30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній і витребувано цивільну справу № 760/6758/16-ц з Солом`янського районного суду  м. Києва.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                  26 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.                   
                
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що матері позивача ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку розміром 0,19 га в селі Жуляни к/х «Комуніст» Києво-Святошинського району та встановлено її межі, що підтверджується актом від 22 червня 1957 року.
 
Також ОСОБА_5 було надано дозвіл № 786 від 29 червня 1957 року на будівництво житлового будинку за проектом «Укргипросельсстрой»  Б-106 з підсобними будівлями, зокрема сарай, погріб, вбиральня із площею будівництва 108,46 кв.м.
 
Із технічного паспорту від 10 жовтня 1987 року вбачається, що будинок закінчений будівництвом в 1970 році під літ. «А», в тому ж році побудовані сарай літ. «Г», погреб літ. «Д», вбиральня літ. «Е», вимощена доріжка та встановлено паркан, ворота в 1975 році, цифри 1-4.
 
На момент будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами мати позивача ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , яка постійно проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця були: ОСОБА_6 - чоловік померлої, та її діти - донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_8 .
 
Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_6 , фактично вступивши в управління майном. Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 продовжував проживати в будинку, сплачував всі необхідні платежі, обробляв землю, ремонтував житловий будинок та господарські будівлі, фактично вступив в управління та володіння майном.
 
ОСОБА_6 було складено заповіт від 17 лютого 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, згідно з яким він заповідав належний йому будинок з надвірними будівлями та спорудами позивачу.
 
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ВРАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві 11 лютого 2010 року.  
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                    08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
 
Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
 
Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
 
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
За змістом статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.
 
Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
 
Суди, встановивши факт належності спірного будинку на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дійшли до висновку, що після смерті ОСОБА_5 у 1993 році спадщину прийняв тільки її чоловік ОСОБА_6 , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. При цьому не звернули уваги на те, що після смерті ОСОБА_5 прийняли спадщину та факатично вступили в управління майном її син ОСОБА_8 та донька ОСОБА_1 як спадкоємці першої черги в порядку спадкування за законом.
 
ОСОБА_8 постійно проживав та був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується архівною довідкою з архівного відділу Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської оболасті                     № 47 від 20 січня 2011 року.
 
Посилання апеляційного суду на те, що ОСОБА_8 не прийняв частку у спадковому майні після смерті своєї матері, оскільки проживав в іншому будинку, збудованому на тій же земельній ділянці під літ. «Б», на якій і був збудований житловий будинок батьків під літ. «А», неспроможні, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було поділено на два окремі будинки, воно значиться як житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці.
 
Таким чином після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом на 1\2 частину домоволодіння, спадкоємці першої черги чоловік ОСОБА_6 , та діти ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , які фактично прийняли спадщину,  успадкували по 1/6 частині спірного житлового будинку.
 
З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій, дійшли передчасних висновків про задоволення позову ОСОБА_1 з тих підстав, що весь спірний будинок належав померлому ОСОБА_6 , не врахували при цьому що після смерті спадкодавця у 1993 році спадщину за законом прийняв не тільки чоловік, а й діти спадкодавця (перша черга спадкоємців за законом).
 
Після смерті ОСОБА_6  ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина за заповітом, спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця є позивач, яка прийняла спадщину після смерті батька.
 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після смерті ОСОБА_8 відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги є дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_4 та ОСОБА_9 .
 
З матеріалів спави вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до суду з вимогами про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , який на її думку мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого батька                      ОСОБА_8 .
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня                    2016 року в задоволенні зазначеного позову   ОСОБА_2 відмовлено.
 
Суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_8 не має права на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , дійшли передчасного висновку про недоведеність того, що за життя ОСОБА_8  прийняв частку у спадщині після смерті своєї матері ОСОБА_5 , тому встановили належність всього спадкового будинку лише померлому ОСОБА_6 як чоловіку ОСОБА_5 , не залучивши до участі у справі заявника, суди позбавили останнього на надання доказів та відповідних пояснень щодо спадкування за законом частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та був спадкоємце після смерті свого батька ОСОБА_6 . 
 
Висновки судів попередніх інстанції про належність всього будинку позивачу в порядку спадкування за заповітом зроблений без врахування прав усіх спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 на спадщину, яка успадкована, у тому числі дітьми спадкодавця, не перевірили коло спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 , не залучили їх до участі у справі. 
 
Оскільки суди належним чином не встановили правовідносини, які виникли між сторонами, не дослідили надані сторонами докази, тому суд касаційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень не може ухвалити судове рішення.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. 
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня                   2016 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2018 року скасувати, справу  направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун