УХВАЛА

18 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  917/1956/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс»
на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 та 
постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 
у справі № 917/1956/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Градосфера» (далі -                  ТОВ «Градосфера», позивач)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» (далі -                   ТОВ «Житлорембудсервіс», скаржник)
про   стягнення 16   028, 00 грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Житлорембудсервіс» 07.05.2020 (згідно з відмітками кур`єрської служби) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 у справі № 917/1956/19, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ «Житлорембудсервіс», Касаційний господарський суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У листопаді 2019 року ТОВ «Градосфера» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Житлорембудсервіс» про стягнення                     16 028, 00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що належний ТОВ «Градосфера» козирок над входом до приміщень ТОВ «Градосфера», розташованих за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Перемоги, 4, було пошкоджено внаслідок падіння з даху житлового будинку брили льоду, що, в свою чергу, сталося через бездіяльність управителя цього житлового будинку - ТОВ «Житлорембудсервіс».

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що позивач не довів суду належними засобами доказування причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням збитків, зокрема, протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків та вини останнього.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.220 у справі №917/1956/19 апеляційну скаргу ТОВ «Градосфера» задоволено. Рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 у справі №917/1956/19 скасувано і ухвалине нове рішення, яким позов ТОВ «Градосфера» до                                 ТОВ «Житлорембудсервіс» про стягнення 16 028, 00 грн. збитків задоволено. 

При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача, збитки позивача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача, вина відповідача, що надає правові підстави для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

ТОВ «Житлорембудсервіс», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони, на думку скаржника, є незаконними та необґрунтованими, а також ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Так, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій помилково за власною ініціативою віднесли даний спір до категорії малозначних спорів, направильно оц. Окрім того, скаржник зазначає, що розгляд даної справи має виняткове значення для нього, та скаржник буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи (зокрема, про стягнення збитків за регресним позовом).

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,  частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (в редакції чинній від 08.02.2020) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,   що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Як уже зазначалось, серед підстав, передбачених пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України, ТОВ «Житлорембудсервіс» у поданій касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга має виняткове значення для скаржника; скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; суди попередніх інстанцій віднесли справу до категорії малозначних помилково.

Однак наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваних судових рішень у цій справі не дають Суду підстав для висновку про те, що суди попередніх інстанцій помилково віднесли справу до категорії малозначних, або, що касаційна скарга має виняткове значення для скаржника, або, що скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є стягнення 16   028, 00 грн., а, отже, ціна позову у справі №   917/1956/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Окрім того, Господарський суд Полтавської області  в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 14.11.2019 у справі №917/1956/19 вказав, що з огляду на приписи частини п`ятої статті 12, частиною першою статті 247 ГПК України, справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 

Слід також відзначити, що як вбачається зі місту рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 у справі № 917/1956/19, у судовому засіданні 09.01.2020 відповідачем заявлялось клопотання про перехід до загальних судових процедур за згодою позивача, про те представник позивача заперечив. Суд дійшов висновку, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає, оскільки справа є малозначною, а тому розглядається тільки в порядку спрощеного позовного провадження, а клопотання відповідача не містить належного обґрунтування щодо необхідності розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Також ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Градосфера» на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 у справі №917/1956/19 та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. При постановленні даної ухвали апеляційний суд врахував ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та приписи частини десятої статті 270, частини четвертої статті 247 ГПК України. 

Відтак доводи скаржника про помилковість віднесення даної справи до категорії малозначних не заслуговують на увагу, оскільки при віднесенні справи до категорії малозначних суди попередніх інстанцій, враховуючи обставини справи, предмет спору, підставу позову та характер спірних правовідносин вірно застосували приписи статей 12, 247 ГПК України.

Щодо доводів скаржника, що розгляд даної справи має виняткове значення для нього, то суд зазначає таке. 

Визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: «виняткове значення», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Відтак аргумент скаржника, що розгляд даної справи має виняткове значення для нього суд зазначає, що фактично останній зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". Незгода із рішенням суду попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь одного з учасників справи є звичайним передбачуваним процесом.

Доводи ТОВ «Житлорембудсервіс» щодо того, що останнє буде позбавлене можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (у порядку регресу) не приймаються Судом, оскільки  Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним і яке в подальшому може на законних підставах набути преюдиційного значення при розгляді регресного позову.

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності підстав, передбачених підпунктами «б» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.   

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами «б» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. У касаційній скарзі відсутні посилання на текст судового рішення, де заявникові незрозумілі висновки, які можна неоднозначно тлумачити і які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

Таким чином, подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як «суду права», дану категорію справ.

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та оцінки доказів, які вже були оцінені судами попередніх інстанцій. Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також вирішувати питання щодо достовірності доказів, додатково перевіряти докази, надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень Верховного Суду згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду  даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, факт розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь  скаржника в суді, враховано межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності),  колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №917/1956/19, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись частиною п`ятою статті 12,  статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, - 

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 у справі № 917/1956/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк

Суддя                                                                                          І. Колос