Справа № 454/177/19                                Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3638/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        25 лютого 2020 року                                                        м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
секретар Бадівська О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2019 року в складі судді Жураковського А.І.
у справі        
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1 . 
Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу. 
Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку з тим, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі, та добровільно знялась з реєстрації у ньому, а тому втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, у зв`язку з чим підстав визнавати її такою немає, так як вона не порушує права та інтереси позивача. ОСОБА_1 не погоджується з таким висновком суду та вважає рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що зняття з реєстрації місця проживання і втрата права користування не є ідентичними поняттями, а зняття з реєстрації лише підтверджує під ставність позову про необхідність визнання її такою, що втратила право на користування житлом з підстав викладених у позові.
Визнання втрати права користування житлом може бути здійснено лише на підставі судового рішення, а вданому випадку визнавши, що відповідач дійсно втратила право користування цим спірним житлом, суд ухилився від вирішення позову. 
Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Встановлено, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, що стверджується реєстраційним посвідченням на квартиру від 02.09.2002 року.(а.с.6)
Відповідно до договору дарування частини квартири, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 Ѕ ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 .(а.с.7)
З довідки № 241 від 16.01.2019 р. з місця проживання про склад сім`ї і прописку вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі позивача з 22.04.2004 р.
Відповідно до довідки № 246 від 22.01.2019 р., відповідач добровільно знята з реєстрації у квартирі позивача з 22.01.2019 р.
З позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_1 звернувся 22.01.2019 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу).
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка не проживає у житлі позивача та добровільно знялася з реєстрації у його житлі, чим втратила право на користування вказаним житловим приміщенням.Позивачем не доведено, що відповідачка порушила, не визнала чи оспорювала його права, свободи чи інтереси.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.   Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК україни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується письмовими поясненнями сторін, відповідач ОСОБА_5 з 2016 року не проживає у спірній квартирі з 2016 року, а з 22.01.2019 року добровільно знялась з реєстрації з спірної квартири.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, у чому полягає таке порушення прав, якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого, суд повинен вирішити питання задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Враховуючи норми ч.1 ст.4 ЦПК України, ст..15, 16 ЦК України, можна стверджувати, що право позивача не було порушено зазначеними у позові незаконними діями відповідача, права, свободи чи інтереси позивача відповідачка не оспорює, оскільки в добровільному порядку знялась з реєстрації 22.01.2019 року, тому районний суд прийшов до правильного висновку що правових підстав для задоволення позову немає.
Колегія суддів вважає, що позивач не довів про порушення своїх прав. Окрім того, доводи апеляційної скарги не містять жодного обґрунтування щодо негативного впливу відповідачки із зняттям з реєстрації та не проживання у квартирі  АДРЕСА_2 на його конкретні права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з указаним рішенням, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року. 

Головуючий 

Судді