ПОСТАНОВА
Іменем України

30 березня 2020 року 
м. Київ
справа №0440/5211/18
провадження №К/9901/21720/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П., 

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 (головуючий суддя Врона О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Головко О.В., суддів Ясенової  Т.І., Суховарова А.В.)
у справі №0440/5211/18 
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області 
про визнання протиправною та скасування постанови.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, в якому просив:
визнати протиправною постанову Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області № ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/297 від 25 травня 2018 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в сумі 446760,00 грн.
скасувати постанову Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області №  ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/297 від 25 травня 2018 року, винесену на підставі ст. 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України "про зайнятість населення", частиною третьою ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", №509, та на підставі від 17 липня 2013 року й порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 446760,00 грн.
2. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2018, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019, позов задоволено:
визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу від 25 травня 2018 року №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/297, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 446760,00 грн.
3. У поданій касаційній скарзі Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі наказу від 20.04.2018 № 306-І у період з 23.04.2018 по 24.04.2018 було проведено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт № ДН496/264/АВ від 24.04.2018.
5. В ході інспекційного відвідування виявлено порушення з боку ФОП ОСОБА_1 статей  24, 115 КЗпП України, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 - місце проведення діяльності позивача, знаходяться господарські споруди, за роботою яких було зафіксовано працівників, з якими не укладені трудові договори. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 було допущено до роботи осіб без укладання трудового договору та повідомлення територіальної державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу. Також було виявлено недотримання порядку виплати заробітної плати працівникам.
6. На підставі акту інспекційного відвідування Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанову від 25.05.2018 ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/297 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі  446760,00 грн. за порушення ст. 24 КЗпПУ, а  саме, фактичного допуску чотирьох працівників до роботи без оформлення трудового договору.
7. Вважаючи зазначену постанову незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що твердження відповідача щодо фактичного допуску громадян до роботи без укладення трудового договору та повідомлення територіальної державної фіскальної про прийняття працівників на роботу саме ФОП ОСОБА_1 , є безпідставним та недоведеними з боку відповідача, оскільки позивач за адресою: АДРЕСА_1 , позивач господарську діяльність не здійснює.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9. Відповідач у своїй касаційній скарзі наголошує, що саме позивачем як роботодавцем було допущено до роботи чотирьох осіб без укладення трудових договорів. Спірні обставини підтверджуються відповідним відеозаписом та договором оренди приміщення, в якому позивача вказано орендарем приміщень за адресою:  
АДРЕСА_1. 10 . Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити рішення попередніх інстанцій без змін.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
12. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
13. Згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового  договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
14. За приписами ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
15. Суди встановили, що під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 відповідачем було виявлено роботу у господарських спорудах фізичних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з якими не було укладено трудові договори.
16. Поряд з цим, судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що майно, яке за правом власності належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться в оренді ФОП ОСОБА_6 на підставі договору оренди обладнання та приміщень від 02 квітня 2018 року б/н.
17. За умовами вказаного договору орендодавець зобов`язується передати орендарю приміщення «Комплекс господарських споруд», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в та обладнання для вирощування птиці (надалі - обладнання), визначене у додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, а орендар зобов`язується прийняти і оплачувати обладнання у строк та в порядку, встановленому цим договором. Строк оренди складає 1 рік з дати прийняття обладнання, що орендується за актом приймання передачі.
18. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до преамбули договору оренди обладнання та приміщень від 02.04.2018 б/н ФОП ОСОБА_1 є орендарем, тоді як ФОП  ОСОБА_6 є орендодавцем.
19. Додатковою угодою від 28 травня 2018 року № 1 до договору оренди обладнання та приміщень від 02 квітня 2018 року б/н преамбулу договору оренди обладнання та приміщень від 02 квітня 2018 року б/н викладено в наступній редакції: «ФОП ОСОБА_1 надалі «Орендодавець», з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_6 в особі ОСОБА_6, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серія № 128486, надалі «Орендар», з іншої сторони, а разом «сторони», керуючись принципом свободи договору, встановленого ст. 6 Цивільного кодексу України, відповідно до власного вільного волевиявлення, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства, уклали цей договір оренди обладнання та приміщення про наступне:». Всі інші умови договору залишаються без змін.
20. Колегія суддів погоджується з доводами судів, що фактично, при оформленні договору оренди обладнання та приміщень від 02.04.2018 б/н сталася технічна помилка, в результаті чого преамбула договору містить невірне зазначення його сторін, вказана помилка жодним чином не впливала на господарські правовідносини сторін, була виявлена після перевірки та виправлена Додатковою угодою від 28 травня 2018 року № 1 до договору оренди, адже, як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно з частиною договору оренди, в якій містяться реквізити сторін, зазначено, що орендодавцем є ФОП ОСОБА_1 , а орендарем - ФОП ОСОБА_6 . Також додаток № 1 від 02 квітня 2019 року до договору від 02.04.2018 б/н підписаний орендодавцем - ФОП ОСОБА_1 , та орендарем - ФОП ОСОБА_6 . Тобто, помилка міститься лише в преамбулі договору і наразі вже виправлена сторонами договору. Позивач не вів господарської діяльності із залученням працівників за адресою АДРЕСА_1 в на час проведення перевірки.
21. Відповідач наполягає, що в ході інспекційного відвідування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повідомили, що працюють у ФОП ОСОБА_1 із отриманням заробітної плати.
22. Разом з тим, допитаний в якості свідка в суді першої інстанції, ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 працюють у нього, а ОСОБА_3 (зазначена в акті як ОСОБА_3 ) є його родичкою, що також підтверджується письмовими поясненнями вказаних осіб, які були надані позивачем до суду.
23. Крім того, посадовою особою відповідача не було встановлено паспортних даних вищевказаних працівників, що впливає на обґрунтованість оскаржуваної постанови, адже факт роботи певних осіб без укладання трудового договору має бути підтверджений належними доказами.
24. Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що постанова Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області № ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/297 від 25 травня 2018 року про накладення штрафу є необґрунтованою та протиправною, а тому підлягає скасуванню.
25. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
26.          Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
27. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
28.  огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 350, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі №0440/5211/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб