Постанова
Іменем України                                          
27 травня 2020 року                                                                     
м. Київ                                                                    
справа № 320/9409/15-ц
провадження № 61-40661св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. Литвиненко І. В. (суддя-доповідач),                Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року у складі судді Міщенко Т. М. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол» про визнання договору найму укладеним,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору найму укладеним.
В обґрунтування позову зазначала, що вона та ОСОБА_3 є власниками гуртожитку на АДРЕСА_1 . В кімнаті НОМЕР_1 вказаного гуртожитку, мешкає відповідач ОСОБА_2 , який не сплачує орендну плату за користування житлом.
Відповідачу була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату НОМЕР_1 вказаного гуртожитку. Крім того, вказані документи передавалися через коменданта гуртожитку ОСОБА_4 , про що комендант написала пояснення, однак відповідач відмовився від отримання примірника договору.
Позивач просила суд визнати укладеним договір найму житлового приміщення з користування кімнатою АДРЕСА_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за змістом, наведеним позивачем у позовній заяві, що відповідає типовому договору та вирішити питання розподілу судових витрат.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано укладеним договір найму житлового приміщення з користування кімнатою АДРЕСА_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно з типовим договором найму житлового приміщення та вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власницею гуртожитку на АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 мешкає у цьому гуртожитку, ухиляється від укладення договору найму, не сплачує орендну плату. Відповідачу була надіслана пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату АДРЕСА_4 . Вказані документи передавалися відповідачу також через коменданта гуртожитку ОСОБА_4 , однак відповідач відмовився від укладання договору.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Запорізької області                              від 08 червня 2016 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року без змін.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду про те, що відповідач ухиляється від укладення договору найму приміщення у гуртожитку чим порушує права позивача. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 05 червня 2018 року в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим рішення судів попередніх інстанцій є незаконними та необґрунтованими, адже ними не було встановлено факту досягнення згоди з усіх істотних умов договору між сторонами спору та не вказано, які саме права позивача порушено.
На переконання заявника ордери на заселення мешканці гуртожитку отримували як на сімейне житло, а не соціальне. Документи про вирішення питання передачі гуртожитку у приватну власність позивачем не надавались. 
Заявник вказує, що судами було встановлено, що ним сплачуються кошти за комунальні послуги підприємствам м. Мелітополь.
В окремому зверненні та коротких поясненнях до касаційної скарги заявник також вказував, що мешканці гуртожитку спору з питань оплати комунальних послуг із ОСОБА_1 не мають.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
20 грудня 2018 року справа № 320/9409/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1039/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу                 № 320/9409/15-ц (провадження № 61-40661св18) 14 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Литвиненко І. В. 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками гуртожитку на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року, зі змінами від 29 січня 2008 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.
ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю (здавати в оренду приміщення), здійснює обслуговування гуртожитку, укладає договори з комунальними службами, що підтверджується копією договору позички.
В цьому гуртожитку у кімнаті АДРЕСА_4 зареєстрований та мешкає відповідач 
ОСОБА_2 ОСОБА_2 була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату АДРЕСА_4 .
Вказані документи передавалися відповідачу через коменданта гуртожитку ОСОБА_4 , однак відповідач відмовився від укладання договору, що підтверджується поясненнями коменданта гуртожитку.
Згідно довідки від 09 листопада 2015 року № 6 виданої ТОВ «Маттіол» ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ухиляється від укладення договору найму житла.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України  наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Перевіряючи в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.
Вимогою позовної заяви ОСОБА_1 є визнання укладеним договору найму житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_4 між ними, як власником цього гуртожитку, та              ОСОБА_2 , наймачем житлового приміщення. Текст із умовами цього договору, викладений у прохальній частині позовної заяви.
Апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 є власником гуртожитку на АДРЕСА_4 згідно свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно від 07 червня 2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Мелітопольської міської ради від 27 квітня 2006 року.
ОСОБА_3 набув право власності на 2/5 частини у вказаному гуртожитку на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області                                від 20 листопада 2007 року, зареєстроване 29 січня 2008 року, яким одночасно змінено і частку ОСОБА_1 на 3/5.
Відповідач зареєстрований та проживає у кімнаті НОМЕР_1 .
Право особи на користування житловим приміщенням у гуртожитку може виникнути як із житлових правовідносин, тобто з підстав, передбачених статтею 128 ЖК Української РСР та Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 854 (далі - Положення), так і з цивільно-правових угод, однією з яких є договір оренди житлового приміщення.
Згідно з пунктом 3 Положення його дія поширюється на гуртожитки для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, інших громадян у період роботи або навчання, а також на спеціальні гуртожитки для певної категорії осіб.
Відповідно до пункту 8 розділу І, пункту 1розділу ІІ, пункту 1 розділу ІІІ зазначеного Положення надання жилої площі, вселення до гуртожитку і користування гуртожитком здійснюється відповідно до порядку, передбаченого статтями 128, 129, 130 ЖК УРСР.
Колегія суддів зазначає, що оскільки гуртожиток, у якому зареєстрований і проживає відповідач, не є об`єктом державної або комунальної власності, а є об`єктом приватної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення статей 627, 638, 810, 812 ЦК України, а не Положення про гуртожитки.
Згідно з вимогами статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.
До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). 
Згідно з вимогами частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
З огляду на викладене та враховуючи відсутність доказів вручення відповідачу проекту договору оренди житлового приміщення з усіма істотним умовами, які запропоновані власником гуртожитку і, які є необхідними для його укладення відповідно до вимог статей 638, 810, 812 ЦК України, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги через відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим аналогічні аргументи касаційної скарги заслуговують на увагу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про відмову у позові, судові витрати, які поніс ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги в розмірі 535,92 грн та за подання касаційної скарги в розмірі 510,00 грн, а всього 1 045,92 грн, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня    2016 року та Постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2018 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору найму укладеним відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2                   1 045,92 грн судових витрат, понесених відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарг.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.           
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     А. А. Калараш    І. В. Литвиненко   І. М. Фаловська |