Справа № 165/2770/18 	Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/130/20  Категорія: 44 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
прокурора Романішиної Т. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи - Прокуратура Житомирської області, Головне управління національної поліції у Житомирській області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням розумних строків у кримінальному провадженні, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року, 

                                          В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. 
Покликався на те, що 14 серпня 2007 року близько 15 годин 35 хвилин на 110 км автодороги «Київ - Чоп» відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися два автомобілі, водії яких загинули на місці ДТП. У результаті даної події йому була заподіяна матеріальна шкода, так як був пошкоджено належний йому транспортний засіб - автомобіль марки "Фіат - Дукато", державний номерний знак НОМЕР_1 , який він надав у тимчасове користування потерпілому ОСОБА_3 , який загинув від травм отриманих під час ДТП. 
Позивач також вказував, що у зв`язку з тривалим кримінальним розслідуванням за цим фактом, а саме з 2007 року по 15 серпня 2017 року, яке було закрите у зв`язку зі смертю винної особи, він не міг отримати відшкодування матеріальної шкоди від правонаступників винної у ДТП особи. 
15 січня 2018 року Радомишльським районним судом Житомирської області було постановлено рішення, яким на його користь було стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5   51779 грн відшкодування за завдану матеріальну шкоду. 
Так як, діями правоохоронних органів, а саме у порушенням розумних строків розслідування кримінальної справи щодо ДТП та встановлення винної у ній особи, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у перенесених душевних стражданнях за пошкоджене майно, і яку він оцінює у розмірі 100000 грн, позивач  просив стягнути цю суму на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку, та відшкодувати йому понесені судові витрати за надану професійну правничу допомогу.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 704 грн 80 коп. судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 ,  покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано того, що саме із-за тривалих слідчих дій щодо ДТП він був позбавлений можливості отримати належне матеріальне відшкодування за пошкоджений автомобіль, що завдало йому моральні страждання, які відповідно до вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини підлягають відшкодуванню за рахунок держави і у спосіб ним обраний.
Відзиви на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягають з таких підстав.
Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, як такої, яка заподіяна йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, є безпідставними та недоведеними.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 14 серпня 2007 року близько 15 години 35 хвилин на 110 км а/д Київ - Чоп, Коростишівського району, водій ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем марки "Opel Vivaro", державний номерний знак НОМЕР_2 зі сторони м. Житомир в напрямку м. Київ, в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрала безпечної швидкості та не врахувавши дорожню обстановку під час дощу, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу, та безпечно керувати ним, унаслідок чого допустила занос на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль марки "Fiat Ducato", державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди, водій ОСОБА_3 від отриманих ушкоджень помер в Коростишівській ЦРЛ. Пасажири автомобіля марки "Opel Vivaro", державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та автомобіля марки "Fiat Ducato", державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. 14 серпня 2007 року ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області за даним фактом було порушено кримінальну справу №110086/07 за ознаками злочину передбаченого ст.286 ч.3 КК України. 
12 листопада 2007 року ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області вказану кримінальну справу закрито на підставі ст. 6 п. 8 КПК України, в редакції 1960 року. 19 листопада 2007 року прокуратурою Коростишівського району, Житомирської області постанову про закриття кримінальної справи скасовано. 13 березня 2013 року по даному факту відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013060190000246, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.3 КК України. 27 листопада 2014 року кримінальне провадження № 12013060190000246 перекваліфіковане зі ст. 286 ч. 3 на ст. 286 ч. 2 КК України. 
Слідчим Коростишівського відділення поліції Головного управління національної поліції у Житомирській області 28 лютого 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №12013060190000246, у зв`язку із смертю підозрюваної ОСОБА_6 (а.с.3-5).
З наявного у матеріалах справи повідомлення Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області на запит адвоката Шостака В. В., і що не заперечував сам позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи в апеляційному суді, слідує, що він у кримінальному провадженні порушеному за фактом ДТП, яка сталась 14 серпня 2007 року на автодорозі «Київ-Чоп», і у якій було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Фіат-Дукато», ні потерпілим, а ні цивільним позивачем визнаний не був та процесуальної участі не приймав (а.с. 114-115).
Крім того встановлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.01.2018 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - спадкоємців особи з вини якої сталась ДТП, про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково, стягнено з відповідачів на користь позивача по 25889,50 грн з кожного за заподіяну матеріальну шкоду та вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 133-138).
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.
Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди і її розмір, та покликаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач ОСОБА_1 зазначав, що моральна шкода була йому заподіяна тривалим розслідуванням у кримінальній справі по факту ДТП, у якій було пошкоджено його автомобіль, однак жодного процесуального статусу у цій справі не мав і учасником кримінального провадження не був.
З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , висловлючи свої доводи щодо відшкодування йому моральної шкоди, завданої протиправними діями органів досудового розслідування та процесуального керівництва, які він оцінив у 100000 грн, належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння йому такої шкоди, протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та виною останнього, в її заподіянні, а також не зазначив, чим саме він керувався при розрахунку завданої йому моральної шкоди.
Також, позивач не вказав та не довів належними і допустимими доказами, яким чином тривале проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, за обвинуваченням особи, що сама загинула в ДТП, учасником якої він не був, йому була заподіяна моральна шкода, та яким чином ця шкода пов`язана із проведенням слідчих чи інших дій органів досудового розслідування, і як ці дії вплинули на можливість відшкодування йому моральної шкоди спадкоємцями особи винної у ДТП.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача та цілком правомірно відмовив йому у позові, оскільки на правовідносини, які виникли між сторонами спору, дія положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», не розповсюджується.
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять законних підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав вірну правову оцінку.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

                                         У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді