УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 663/3446/15-к 
провадження № 51-1658 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд)у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Обставини справи

1.  Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 24 липня                             2019 року, залишеним без змін апеляційним судом
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв та жителя АДРЕСА_1 ,
виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 368 Кримінального кодексу України. 
2.  Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у закінченому замаху на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_5 за не вчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади за таких обставин: 
ОСОБА_4 , будучи службовою особою Скадовського районного сектора Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій, під час особистої зустрічі 23 червня 2015 року у м. Херсоні з ОСОБА_5 погодився отримати від того неправомірну вигоду у сумі 4,000 грн за те, щоб не притягати власника бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до адміністративної відповідальності за будь-які порушення вимог пожежної безпеки, що можуть бути допущені у зазначеному барі.
ОСОБА_5 , отримавши 24 червня 2015 року від ОСОБА_4 реквізити банківської картки ОСОБА_6 , двічі, 25 червня 2015 року і 26 червня 2015 року, перерахував на цей рахунок по 2,000 грн у якості обумовленої неправомірної вигоди. 
26 червня 2015 року під час особистої зустрічі з ОСОБА_5 . ОСОБА_4 підтвердив надходження цих коштів, запевнивши ОСОБА_5 у можливості безперешкодно здійснювати підприємницьку діяльність. Таким чином,                      ОСОБА_4 виконав усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, проте не закінчив його, оскільки згадану банківську картку того ж дня вилучено у ОСОБА_6 працівниками правоохоронних органів.
3.  Суд визнав недоведеною причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого злочину, визнавши недопустимими результати оперативно-розшукових заходів, оскільки вони мали провокативний характер і стороні захисту не були відкриті матеріали, на підставі яких були здійснені ці заходи.
Доводи касаційної скарги

4.  У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
5.  Прокурор вважає, що суди неправомірно визнали недопустимими матеріали оперативно-розшукових заходів, а також зробили необґрунтований висновок стосовно наявності провокації при їх проведенні. Він вважає, що ухвала апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 23, 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Оцінка Суду

6.  Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7.  У мотивувальній частині вироку відповідно до вимог статті 374 КПК суд зазначив докладні підстави для визнання недопустимими доказів, яких стосується касаційна скарга, з посиланням на законодавство, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Апеляційний суд, розглянувши доводи апеляційної скарги прокурора, що аналогічні доводам касаційної скарги, надав на них докладні відповіді і дійшов висновку про правильність висновків суду першої інстанції. Доводи прокурора у касаційній скарзі не дають підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанції щодо визнання цих доказів недопустимими, оскільки ці висновки відповідають усталеній практиці Суду.
8.  Посилання сторони обвинувачення на те, що апеляційний суд оцінив докази без їх безпосереднього дослідження, не підтверджуються матеріалами, доданими до скарги. Апеляційний суд в своїй ухвалі не давав оцінки доказам, відмінної від зробленої судом першої інстанції.
9.  Посилання в касаційній скарзі на те, що суд не прийняв до уваги наданий прокуратурою Херсонської області документ, у якому стверджувалось про законність проведення оперативно-розшукових заходів, не може бути прийнято до уваги. Відповідно до статті 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо і не може ґрунтувати свої рішення на висновках іншого органу, тим більше, органу, який є стороною у кримінальному провадженні і, таким чином, зацікавлений у результаті розгляду справи.
10.  Решта доводів у касаційній скарзі зводиться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій доказів. Однак сама по собі незгода з такою оцінкою не може свідчити про порушення ними кримінального або кримінального процесуального закону і не дає підстав для скасування оскарженого рішення.
З огляду на викладене, Суд вважає, що касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року щодо                       ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                              ОСОБА_3