Дата документу 06.05.2020 Справа № 333/5073/18

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/5073/18	Головуючий у 1-й інстанції Круглікова А.В. Повний текст рішення складено 01.11.2019 року.	
Пр. № 22-ц/807/360/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,        
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частинку квартири, як частки об`єкта спільної сумісної власності

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-4), який в подальшому уточнила (а.с. 25-27) та в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як частки об`єкта спільної сумісної власності, стягнути на її користь судові витрати.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 27.10.1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 22.02.1996 року ОСОБА_1 разом з позивачем для спільного проживання придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира була набута на підставі договору міни від 22.02.1996 року. Доплата була здійснена ОСОБА_5 за рахунок коштів, отриманих внаслідок продажу квартири останньої за адресою: АДРЕСА_3 . Доплата, внесена ОСОБА_5 , складала 760000000 крб. з цих підстав, ОСОБА_5 вважала, що спірна квартира є сумісною власністю в рівних частках. Син позивача - ОСОБА_4 не визнає позовні вимоги, оскільки на момент продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , він був співвласником зазначеної квартири. ОСОБА_1 також не визнає вимог позивача та намагається вчинити дії щодо її відчуження. З огляду на викладене, ОСОБА_5 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_6 (а.с. 16).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 45) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року (а.с. 144-147) із урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2019 року про виправлення описки (а.с. 150), позовну заяву ОСОБА_5 у цій справі задоволено.
Визнано за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 153-167) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 .
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 172).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.173), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.175).
Позивач подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 190-195).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 29 січня 2020 року (а.с. 202-203), не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 , який не є особою, обізнаною в галузі права, через першу неявку його представника ОСОБА_2 .
У судовому засіданні 29 січня 2020 року позивач ОСОБА_5 надала для долучення до матеріалів цієї справи копію свідоцтва про зміну імені (а.с. 199) та оригінал для огляду, за змістом якого  ОСОБА_5 змінила ІНФОРМАЦІЯ_1 своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ». 
В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із хворобою останньої (а.с. 209-210).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 25 березня 2020 року (а.с. 212) не відбувся та був відкладений в порядку задоволення клопотання ОСОБА_3 про його відкладення через епідемією коронавірусу в Україні, карантин та обмежувальні заходи у зв`язку із цим (а.с. 211). 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.
В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.
Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у судовому засіданні 06 травня 2020 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, у тому числі відповідача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Валька В.С. (а.с. 155-156), позивача ОСОБА_3 , представника останньої - адвоката Попову К.Р. (а.с. 200-201), відповідача ОСОБА_4 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), …змінити рішення (п.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд, першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, правильно керувався ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України та виходив із того, що ОСОБА_5 має право на визнання за нею права власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 .
Проте, правове обґрунтування задоволення позову позивача (мотивувальна частина рішення) у цій справі підлягає зміні з таких підстав.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 27.10.1995 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано шлюб (свідоцтво про одруження, копія а.с. 5).
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2019 року у справі №333/3919/18 шлюб між сторонами у справі розірвано, вказане рішення суду набуло законної сили - 18.02.2019 року (а.с. 118).
ОСОБА_5 змінила ІНФОРМАЦІЯ_1 своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 » (свідоцтво про зміну імені, копія а.с. 199). 
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто в період шлюбу сторін у цій справі -  ОСОБА_3  та ОСОБА_1 , подружжям була придбана вищезазначена спірна квартира  АДРЕСА_1 .  
Суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки на дату придбання спірної квартири діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України), тому саме його нормами слід керуватись для визначення правового режиму цієї квартири. 
Так, за змістом ст. 22 КпШС України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст. 28 ч. 1 КпШС України).
Проте, суд першої інстанції не врахував, що за змістом ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження…, є власністю кожного з них.
Так, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, на підставі чого була придбана ця спірна 3-кімнатна квартира подружжям, а саме: на підставі договору міни квартирами від 22.02.19996 року, зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «Правобережная» (що відповідало вимогам ст. 9 ЖК УРСР на той час), укладеного між ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_1  (копія а.с. 7-8).
За змістом якого: 
- відповідач ОСОБА_1 поміняв належну йому на праві особистої приватної власності 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 (оскільки, за змістом довідки ЖБК: пай, що складає 6640 рублів, виплачений повністю 13.02.1992 року, тобто же до укладення шлюбу із позивачем у цій справі -  ОСОБА_3 ), яка згідно із п. 4 вказаного договору коштувала 166342271,00 крб.;
- інвентаризаційна вартість спірної 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 згідно із п. 4 вказаного договору дійсно складає лише 274787450,00 крб.
І тому, відповідач ОСОБА_1  у цій справі у суді першої інстанції та в апеляційному суді наполягав, що йому у спірній квартирі на праві особистої власності належить десь 61 % або 3/5 частин (розрахунок: 166342271,00 крб. * 100%/ 274787450,00 крб.).
Проте, при цьому відповідач ОСОБА_1 забуває про те, що придбавало подружжя під час шлюбу вказану спірну квартиру не лише за вказаною інвентаризаційною власністю 274787450,00 крб., а ще з доплатою у розмірі 760000000,00 крб. згідно із п. 6 вказаного вище договору міні (а.с.7).
Тобто, вартість спірної 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 за вказаним договором міни на день придбання складала не 274787450,00 крб., - а 926342271,00 крб. (розрахунок: квартира АДРЕСА_5 вартістю 166342271,00 крб. (п.4 договору) + доплата 760000000,00 грн. (п.5. договору)).
Звідси, частка особистої приватної власності відповідача ОСОБА_1 у спірній квартирі складає не 61 % або 3/5 частин, а лише 18 % або 9/50 (розрахунок: 166342271,00 крб.*100%/926342271,00 крб.).
Відповідач ОСОБА_1 не надав взагалі суду першої інстанції та апеляційному суду у цій справі належних, допустимих доказів того, що кошти, за рахунок яких подружжям - сторонами у цій справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було здійснено доплату за вищезазначену спірну квартиру у сумі 760000000,00 грн., є спільною сумісною власністю.
І, навпаки, позивач ОСОБА_3 надала суду першої інстанції у цій справі належний допустимий доказ того, що ці кошти у вигляді доплати за спірну квартиру у сумі 760000000,00 грн. є виключно лише її спільною сумісною власністю із сином ОСОБА_4  (відповідач у цій справі, який ці обставини (ст. 82 ч. 1 ЦПК України) та позов позивача у суді визнав та зазначав, що це відповідає його інтересам (ст. 206 ч. 4 ЦПК України), а саме:
- договір купівлі-продажу нерухомості № 2428, укладений 05.02.1996 року, тобто за декілька днів до придбання подружжям спірної 3-кімнатної квартири, між ОСОБА_3, свідоцтво про одруження, копія а.с. 5, ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_4 (відповідач у цій справі, свідоцтво про народження, копія а.с. 34), та ОСОБА_13 , за змістом якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_13 придбала, належну лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачу у цій справі) на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 900000000,00 крб. (свідоцтво про право власності на житло, видане Концерном «Запоріжобразив» за № 236 від 12.10.1994 року, а.с. 9-10).
Якщо виходити із рівності часток у праві спільної сумісної власності на цю продану квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), то в 900000000,00 крб. частка ОСОБА_3 складає Ѕ частину або 450000000,00 крб.
Тобто, спірна квартира АДРЕСА_1 є виключно особистою власністю ОСОБА_3 на цю суму 450000000,00 крб., що складає 50 % або 1/2 частину від її вартості (розрахунок: 450000000,00 крб.*100%/ 926342271,00 крб.).
Крім того, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, ОСОБА_3 взагалі мала право у цій справі просити суд визнати за нею право власності, навіть, на більшу частину вищезазначеної спірної квартири на суму всієї доплати 760000000,00 крб., що складає 82% або 21/25 частин квартири (розрахунок: 760000000,00 крб. *100%/926342271,00 крб.).
Проте, ОСОБА_3 у цій справі просила визнати за нею лише право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (позовна заява з уточненнями а.с. 2-4, 25-27), що підтвердила у тому числі в апеляційному суді.
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд першої інстанції розглядав справу за позовом ОСОБА_3 у цій справі в межах заявлених нею позовних вимог.
Апеляційний суд не може переглядати те, що суд першої інстанції не розглядав (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи. 
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року у цій справі слід змінити в частині правового обґрунтування задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 367-368, 371 - 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2019 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування задоволення позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.05.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.