Ухвала
 
13 березня 2020 року
місто Київ
 
справа № 755/9955/15-ц
провадження № 61-8976св19
 
Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору позики та стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним правочином та розірвання договору, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 08 травня 2019 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення. 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення рішення судів першої та апеляційної інстанцій з підстав ненадання доказів звернення стягнення та реалізації належного заявнику майна в рамках примусового виконання оскаржуваних судових рішень.
ОСОБА_1 у січні 2020 року повторно звернувся до суду з клопотанням про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року.
На обґрунтування заяви заявник посилався на те, що у виконавчому провадженні, ВП № 59236872, з виконання рішення у справі № 755/955/15 вчиняються дії з опису й арешту належного йому майна, зокрема нерухомого, з метою подальшої його передачі для реалізації до ДП «СЕТАМ». Заявник зазначає, що постановою приватного виконавця від 28 листопада 2019 року накладено арешт на його, боржника, грошові кошти, заблоковані кредитні картки, рахунки заявника як фізичної особи-підприємця, заблокована пенсійна картка, здійснюється примусове списання коштів з рахунків. Зазначені дії призвели до настання скрутного матеріального становища заявника, який позбавлений можливості користуватися своїми коштами для задоволення соціальних потреб.
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2020 року встановлено строк до 02 березня 2020 року, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення з приводу вимог клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання оскаржуваних рішень.
28 лютого 2020 року та 10 березня 2020 року від заявника надійшли додаткові пояснення до клопотання. ОСОБА_1 зазначив, що у межах виконавчого провадження у цій справі приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем 04 лютого 2020 року здійснено опис та арешт ј частини кватири АДРЕСА_1 , Ѕ частини житлового будинку з мансардою за адресою: АДРЕСА_2 ; 18 лютого 2020 року у виконавчому провадженні призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, з метою визначення вартості описаного майна; 18 лютого 2020 року здійснено оцінку зазначеного майна. Зазначене свідчить, що належне заявнику нерухоме майно буде передано на реалізацію з метою виконання судового рішення та задоволення вимог стягувача. На переконання заявника, реалізація його майна у виконавчому провадженні призведе до незворотних наслідків відчуження такого майна на користь третіх осіб, тобто, у разі задоволення касаційної скарги, поворот виконання судового рішення буде утрудненим або неможливим.
ОСОБА_3 02 березня 2020 року подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку заперечення на клопотання про зупинення виконання рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Вважає, що ОСОБА_1 , звертаючись із клопотаннями про зупинення виконання судових рішень, зловживає процесуальними правами, оскільки ухвалене у цій справі рішення, яким з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти, є обов`язковим до виконання та остаточним у розумінні рішення Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі «Півень проти України». ОСОБА_3 просив відмовити у клопотанні про зупинення рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Верховний Суд, вивчивши доводи клопотання та заперечень, зробив такі висновки.
Згідно з частинами першою та другою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала.
Вирішуючи питання про зупинення виконання судових рішень, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі існування ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, з метою забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Верховний Суд взяв до уваги, що рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором безпроцентної позики у розмірі 231 580, 00 євро, 10 % річних від простроченої суми у розмірі 2 320, 00 євро, здійснено розподіл судових витрат, разом стягнуто 7 236 117, 43 грн. У справі видано виконавчий лист, який пред`явлено для виконання до уповноваженого виконавця, 15 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60629858. 28 листопада 2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника. 04 лютого 2020 року здійснено опис та арешт ј частини кватири АДРЕСА_1 , Ѕ частини житлового будинку з мансардою за адресою: АДРЕСА_2 ; 18 лютого 2020 року у виконавчому провадженні призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, з метою визначення вартості описаного майна; 18 лютого 2020 року здійснено оцінку зазначеного майна.
За наведених обставин, зважаючи на характер спірних правовідносин, суму грошових коштів, що стягнуто із ОСОБА_1 , з метою забезпечення балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, ураховуючи, що заявником обґрунтовані ризики утруднення повороту виконання судового рішення, у разі його скасування в касаційному порядку, зокрема, у випадку реалізації майна, відсутність обґрунтованих, заперечень ОСОБА_2 на клопотання,Верховний Суд зробив висновок про необхідність зупинення виконання рішень судів першої та апеляційної інстанцій до закінчення касаційного провадження.
Щодо вимог клопотання, зазначених у додаткових поясненнях від 10 березня 2020 року про зупинення передачі на реалізацію належного ОСОБА_1 майна, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до статті 436 ЦПК України Верховний Суд наділений повноваженнями з розгляду клопотання учасника справи про зупинення виконання рішення, а не зупинення передачі на реалізацію майна, про що просить заявник у цьому клопотанні. При цьому, вирішення питання про зупинення передачі на реалізацію майна належить до компетенції державного виконавця (приватного виконавця) відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на наведене, клопотання про зупинення передачі на реалізацію майна задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 рокузадовольнити.
Зупинити виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна у виконавчому провадженні № 60629858 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору позики та стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним правочином та розірвання договору, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний