ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4357/20 Справа № 178/1429/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

        головуючого - Пищиди М.М.
        суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору від 25 листопада 2016 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 324,54 грн. 
       Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. 
       Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 
       Відповідач належним чином не виконував передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого, станом на 17 вересня 2019 року, утворилася заборгованість у розмірі 28133,27 грн, яка складається з: 6265 грн - заборгованість за кредитом; 2177,64 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 264,40 грн - за пенею та комісією; 12 423,23 грн - штрафи. 
       Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 25 листопада 2016 року в розмірі 28 133,27 грн та судові витрати (а.с.2-3).
       Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області вд 20 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с.54-57).
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості (а.с.60-64).
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2016 року між сторонами укладено договір б/н, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8324,54 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегією суддів встановлено, що відповідач своїм підписом в Генеральній угоді взяла на себе зобов`язання виконувати договір на умовах, визначених у самій Генеральній угоді, а також згідно Умов та правил надання банківських послуг.
Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору, проте не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 133,27 грн, яка складається з: 6 265 грн - заборгованість за кредитом; 2 177,64 грн - заборгованість за користування кредитом; 7 264,40 грн - за пенею та комісією; 12 423,23 грн - штрафи. 
Колегія суддів зазначає, що Генеральна угода не містить відомостей про встановлення відповідальності відповідача у вигляді пені за порушення зобов`язання, а також відомостей про сплату комісії.
       Позивачем не було надано суду підписаних ОСОБА_1 Умов та Правил надання банківських послуг, які б містили відомості про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання та сплату комісії.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені та комісії.
Однак, відповідач не спростував факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, користувався кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості та із витягу з рахунку щодо руху кошті за кредитним договором) та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.
Згідно розрахунку, наданого банком, який не спростовувався відповідачем, заборгованість за тілом кредиту становить 6 265 грн.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану заборгованість за тілом кредиту. 
Крім того, підписана сторонами Генеральна угода від 25.11.2016 року містить умови про розмір процентів за користування кредитом (п. 2.1) та штрафу за порушення умов договору (п. 2.2).
Згідно розрахунку, наданого банком, який не спростовувався відповідачем, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2 177,64 грн.
       Колегія суддів вважає, що з врахуванням умов підписаної сторонами Генеральної угоди наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 25.11.2016 року по 30.11.2017 року (визначений договором строк кредитування) у розмірі 761,41 грн.
       Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача відсотків, за період з 31.12.2017 року по 17 вересня 2019 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.
       Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.
Розмір штрафу встановлений договором має фіксований розмір, а саме 12 423, 23 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 3 320,16 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
       Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року - скасувати.
       Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 листопада 2016 рокуу розмірі 19 449, 64 грн, з яких: 6 265 грн - заборгованість за тілом кредиту; 761,41 грн- заборгованість за процентами за користування кредитом, за період з 25 листопада 2016 року по 30 листопада 2017 року; 12 423,23 грн - штраф за порушення умов кредитного договору.
       В решті позовних вимог - відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3 320,16 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: