УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/2890/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О. 
Категорія 3 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/2890/19 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Управління з розвитку села Вереси Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 20 січня 2020 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 20 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_3 , у якому, з урахуванням заяви від 15.11.2019 (а.с. 26-29), просив: усунути перешкоди у користуванні кімнатою площею 11,9 кв.м. (далі - кімната), яка межує з квартирою  НОМЕР_1 у приміщенні гуртожитку в АДРЕСА_1  шляхом зобов`язання  ОСОБА_3 , яка проживає у цій квартирі, знести стіну між кімнатою та коридором квартири НОМЕР_2  за цією  ж адресою ; звільнити самовільно зайняту кімнату. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2  є користувачем приміщень колишнього гуртожитку за вказаною адресою, а саме: двох кімнат, кухні, коридору (квартира  НОМЕР_2 ), із правом їх приватизації. Відповідач, яка користується сусідніми приміщеннями (квартира  НОМЕР_1 ),  самовільно зайняла спірну кімнату, яка перебуває у користуванні  ОСОБА_2 , замурувала прохід до неї з іншої кімнати, яка також перебуває у користуванні останньої. Своїми протиправними діями  ОСОБА_3  обмежила право позивачки на користування спірним нерухомим майном.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
На думку ОСОБА_1 , суд не врахував, що відповідачка не подала відзиву на позовну заяву, доказів на обґрунтування своєї позиції, заперечень щодо позову ОСОБА_2 . Судом також не надано належної оцінки доказам, які на його думку підтверджують, що спірну кімнату, належну позивачці на праві користування, самовільно зайняла саме відповідачка, яка є її сусідкою, і саме вона порушує право позивачки на житло. При цьому суд правильно встановив, що у користуванні позивачки перебуває квартира НОМЕР_2 та факт відсутності у такому користуванні однієї з двох кімнат. Також вказав, що після ухвалення рішення у справі між сторонами виникають конфлікти. Стороною позивачки отримано матеріали бюро технічної інвентаризації, які підтверджують нумерацію квартир громадян, яким наданий дозвіл на приватизацію у гуртожитку, та сусідство сторін, а також план будинку АДРЕСА_1 , згідно якого кімната « НОМЕР_3 » є спірною, має вхід з кімнати «14-2» та до неї заблокований вхід з коридору «13-1». На його думку, якщо суд вважав, що доказів, наданих позивачкою, на підтвердження самовільного зайняття відповідачкою спірної кімнати недостатньо, він мав залишити позовну заяву без руху.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21 липня 2016 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію квартири НОМЕР_2 в приміщенні гуртожитку в АДРЕСА_1 (а.с.6).
ОСОБА_3 рішенням сільської ради від 30 грудня 2008 року надано дозвіл на приватизацію кімнат в приміщенні гуртожитку площею 23 кв.м. за тією ж адресою (а.с.8).
Сільський голова листом від 10 червня 2016 року повідомляв Житомирську районну державну адміністрацію про те, що позивачка зареєстрована в АДРЕСА_1 в приміщенні колишнього гуртожитку. Зазначав, що у даному приміщенні вона має дві кімнати, кухню та коридор (а.с.7). Житомирська районна адміністрація у відповідь на звернення позивачки у листі від 23.09.2016 повідомила останній інформацію зі слів Вересівського сільського голови (а.с. 13-14).
18 липня 2016 року позивач виготовила технічний паспорт на квартиру, що має намір приватизувати. План квартири не містить спірної кімнати площею 11,9 кв.м (а.с.9-11).
Листом від 27 вересня 2019 року начальник управління з розвитку села Вереси Житомирської міської ради повідомив представника позивачки про те, що дане управління є балансоутримувачем будівлі в АДРЕСА_1 , заяв від позивача або від інших осіб про те, що хтось перешкоджає проживати або користуватись квартирою НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 не надходило, відомості про кількість кімнат та підсобних приміщень у квартирах НОМЕР_2 та НОМЕР_1 зазначені у технічних паспортах, а Управління такою інформацією не володіє (а.с.15).
Відповідачка зареєстрована у квартирі НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 з 13 грудня 2011 року (а.с.19).
На час розгляду справи квартири сторонами не приватизовані. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не доведено факт, що спірним приміщенням користується саме ОСОБА_3 і що саме остання порушила її права. 
При цьому, суд вважав доведеним факт перебування у користуванні ОСОБА_2 квартири НОМЕР_2 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 і що дане житлове приміщення, яке надавалось позивачці, складалось з двох кімнат, кухні та коридору, а станом на день виготовлення технічного паспорту житлового приміщення, що перебуває у користуванні позивачки, відсутня одна з її кімнат.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи та наявним у справі доказам.
Зокрема, у рішенні від 21 липня 2016 року на приватизацію ОСОБА_2 квартири НОМЕР_2 в приміщенні гуртожитку в АДРЕСА_1 не зазначено конкретні приміщення, з яких складається ця квартира та їх площу. Технічний паспорт, виготовлений позивачкою не містить спірної кімнати 11,9 кв. м. Позивачка та її представник будь-яких належних доказів користування на законних підставах приміщенням 11,9 кв.м, усунути перешкоди у користуванні яким вона просить, зокрема ордер на жилу площу в гуртожитку, як суду першої так і апеляційної інстанції не надали. При цьому, надані ОСОБА_2 лист сільського голови до Житомирської райдержадміністрації від 10.06.2016 та відповідь Житомирської райдержадміністрації від 23.09.2016 ОСОБА_2 не можуть бути належними доказами підтвердження факту користування відповідачкою двома кімнатами у гуртожитку та, зокрема, спірною кімнатою, оскільки не містять посилань на документи, які підтверджують зазначену у цих відповідях інформацію. 
Окрім того, наданий суду апеляційної інстанції до апеляційної скарги план будинку АДРЕСА_1 не підтверджує обґрунтованість позовних вимог, а навпаки спростовує їх, оскільки спірна кімната площею 11,9 кв.м. містить індексне позначення НОМЕР_1, зокрема НОМЕР_3, яким позначені приміщення квартири НОМЕР_1 , у якій зареєстрована відповідачка.
Крім того, з технічного паспорту, замовленого ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та виготовленого 28.10.2019 Комунальним Підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, спірна кімната 11,9 кв.м є складовою частиною квартири НОМЕР_1 за індексним позначенням НОМЕР_3 , що відповідає плану будинку.
Отже позивачкою не доведено належними і допустимими доказами факт перебування у її користуванні спірної кімнати 11,9 кв. м, а тому її позов про усунення перешкод у користуванні цією кімнатою не підлягав задоволенню саме з цих підстав.
Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, з інших наведених судом апеляційної інстанції підстав. 
Доводи та обґрунтування ОСОБА_2 не свідчать про доведення факту перебування на законних підставах у її користуванні спірної кімнати, у зв`язку з чим вона мала б право вимагати усунення користування нею.        Посилання позивачки на користування відповідачкою приміщеннями більшою площею, ніж їй надано дозвіл на приватизацію, для вирішення даного спору правового значення не мають.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді

Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.