ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року	Львів	Справа № 1340/3487/18 пров. № А/857/2004/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Матковської З.М., Улицького В.З.,
з участю секретаря судового засідання          Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 1340/3487/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправних рішень (дій) та зобов`язання вчинення певних дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Карп`як О.О. в м. Львові Львівської області 16.12.2019 року згідно з протоколом судового засідання о 14:36 год., повний текст складено 26.12.2019), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової прокуратури Західного регіону України (далі – відповідач) про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій позивач просить:
- визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) Військової прокуратури Західного регіону України щодо невидачі ОСОБА_1 при звільненні з роботи 02.09.2014 року належним чином оформленої трудової книжки;
- зобов`язати Військову прокуратуру  Західного регіону України оформити і видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку;
- стягнути з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.09.2014 року по день належного  оформлення і видачі трудової книжки ОСОБА_1 .
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізнався або повинен був дізнатись про те, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом почався з 03.09.2014 року, оскільки саме в цей день роботодавець зобов`язаний видати йому трудову книжку. На час звернення до суду законодавчо визначені строки звернення до суду з адміністративним позовом позивачем були пропущені і поважних причин такого пропуску судом не встановлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу (так само, як невидача трудової книжки), є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Відповідач суду відзив на апеляційну скаргу не надав.
Позивач подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 08.08.2012 року  № 95к ОСОБА_1 призначено першим заступником прокурор Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з 15.08.2012 року.
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 22.08.2014 року № 76ш реорганізовано з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо утворення військових прокуратур» прокуратури Центрального, Південного, Західного регіонів України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та усі підпорядковані їм 29 прокуратур з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (на правах міських) шляхом перетворення їх відповідно у військові прокуратури регіонів та гарнізонів. Утворено з дня набрання чинності вищезазначеним Законом у структурі органів прокуратури України 3 військові прокуратури регіонів (на правах прокуратур областей поза групою), а саме: військову прокуратуру Центрального регіону України ( з місцем дислокації у м. Києві); військову прокуратуру Південного регіону України (за місцем дислокації в м. Одесі); військову прокуратуру Західного регіону України (з місцем дислокації у м. Львові).
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 28.08.2014 року № 1194к у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо утворення військових прокуратур» призначено ОСОБА_1 першим заступником військового прокурора Західного регіону України на умовах строкового трудового договору, збережено йому встановлену за попередньою посадою відсоткову надбавку з урахуванням надбавок за класний чин та вислугу років.
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 03.09.2014 року № 1246к звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України з 02.09.2014 року у зв`язку з вступом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України) та увільнено від обов`язків члена колегії військової прокуратури цього регіону.
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 03.09.2014 року № 8-вк у зв`язку з утворенням військових прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора України від 22.08.2014 року № 76ш призначено полковника юстиції ОСОБА_1 першим заступником військового прокурора Західного регіону України з 03.09.2014 року, відряджено до військової прокуратури Південного регіону України для виконання службових обов`язків  на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами антитерористичної операції військової прокуратури цього регіону, увільнивши його від виконання службових обов`язків за посадою першого заступника військового прокурора Західного регіону України. Підстава: наказ, рапорт ОСОБА_1 
01.06.2018 року позивачем подано рапорт на ім`я ТВО військового прокурора Західного регіону України з проханням повідомити про виплачені йому у встановленому порядку суми у зв`язку з припиненням трудового договору і звільнення його з роботи з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у військовій сфері у вересні 2014 року та дату видачі трудової книжки.
Листом від 13.07.2018 року № 10/5-338вих.18 військова прокуратура Західного регіону України повідомила позивача про  відсутність інформації про видачу ОСОБА_1 трудової книжки прокуратурою Західного регіону України та надано довідку про виплату належних йому сум.
Відповідно до наданої довідки від 12.07.2018 року № 172, борг щодо розрахунків з позивачем при звільнені з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України з 02.09.2014 року у зв`язку з вступом на військову службу станом на жовтень 2014 року становить 0 грн.
24.07.2018 року позивач звернувся до Військового прокурора Західного регіону України з листом, в якому просив видати належним чином оформлену трудову книжку та здійснити всі належні  йому виплати, зокрема вихідної допомоги.
31.07.2018 року у відповідь на звернення позивача Військова прокуратура Західного регіону України повідомила про відсутність законодавчих підстав для виплати вихідної допомоги, а також надала позивачу трудову книжку.
Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 06.08.2018 року.
Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 122 КАС України в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені три самостійні вимоги – про визнання протиправними дій (бездіяльності) щодо невидачі трудової книжки при звільненні, зобов`язання видати належним чином оформлену трудову книжку, стягнення середнього заробітку по день належного оформлення та видачі трудової книжки.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку бездіяльність відповідача щодо невидачі трудової книжки є триваючим порушенням його трудових прав, оскільки воно мало місце з 03.09.2014 по момент отримання такої у встановленому порядку, а саме 31.07.2018.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) Військової прокуратури Західного регіону України щодо невидачі ОСОБА_1 при звільненні з роботи 02.09.2014 року належним чином оформленої трудової книжки визначальними є такі юридично значимі обставини, як невидача належним чином оформленої трудової книжки та факт отримання позивачем такої.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даному випадку помилково застосував до даних правовідносин положення ст. 123 КАС України, оскільки перебіг строків звернення до суду за захистом прав в разі скоєння триваючого порушення має вираховуватися з моменту його закінчення.
Трудова книжка видана позивачу відповідачем лише на його запит 31.07.2018 року, відтак саме цією датою закінчилося триваюче порушення права позивача на отримання трудової книжки в день звільнення.
Враховуючи, що позивач отримав трудову книжку 31.07.2018, саме з цієї дати позивач мав би дізнатися про те, що така належним чином не оформлена.
Щодо вимоги позивача стягнути з Військової прокуратури Західного регіону України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.09.2014 року по день належного оформлення і видачі трудової книжки колегія суддів зазначає, що частиною 5 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи наведені вище обґрунтування щодо триваючого правопорушення у формі невидачі трудової книжки, яке закінчилося 31.07.2018 року фактом її видачі, перебіг строку пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного з невидачею трудової книжки, також починається з 31.07.2018 року.
Тому апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими і не ґрунтуються на обставинах справи.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як вбачається з викладеного вище, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та допущене порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, за наслідками апеляційного перегляду оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду  від 16 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 1340/3487/18 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 19.03.2020