ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23273/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:	
головуючого-судді:                                        	Черпіцької Л.Т.	
суддів:	Глущенко Я.Б., Собківа Я.М.,	
секретар судового засідання:	Закревська І.Л.,	
розглянувши в порядку письмового апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасувати постанову, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 04.10.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58280152 про арешт коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. по не закриттю (не закінченню) виконавчого провадження ВП № 58280152 та зобов`язати його винести постанову про закриття (закінчення) виконавчого провадження ВП № 58280152.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Розгляд справи здійснюється з врахуванням вимог ст. 287 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження ВП № 58280152 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.11.2018 № 53831546 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10501462,32 грн.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.10.2019 ВП № 58280152 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках у банках.
Колегією суддів додатково встановлено, що Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 25.04.2017 про відкриття виконавчого провадження №53831546 на підставі виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 17.03.2017 №757/6482/14-ц про стягнення з боржника 105.014.623,23 грн. та виконавчого збору в розмірі 10.501.462,32 грн.
Постановою старшого державного виконавця від 25.04.2017 про арешт майна боржника у виконавчому проваджені №538631546 накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 .
Постановою про зупинення вчинення виконавчих дій від 06.10.2017 у виконавчому провадженні №53831546 відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2017 у справі №757/6482/14-ц зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 17.03.2017 №757/6482/14-ц до закінчення касаційного провадження у справі.
Постановою старшого державного виконавця Башілова В.О. від 25.07.2018 про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53831546 поновлено виконавче провадження.
На виконання вимог ухвали Печерського районного суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №757/6482/14-ц старшим державним виконавцем Башіловим В.О. прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 19.10.2018 у виконавчому провадженні №53831546 та постанову про розшук майна боржника від 19.10.2018 у виконавчому провадженні №53831546.
Представником стягувача Бровіною Ю.І. до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву від 08.11.2018 у виконавчому провадженні №53831546 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, для подальшого звернення до приватного виконавця.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 27.11.2018 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №53831546, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10.501.462,32 грн.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 03.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №53831546 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. прийнято постанову від 05.02.2019 про відкриття виконавчого провадження №58280152 на підставі постанови від 27.11.2018 №53831546 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10.501.462,32 грн.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято постанову від 07.02.2019 про розшук майна боржника та постанову арешт майна боржника у виконавчому провадженні №58280152.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.10.2019 ВП № 58280152, яка є предметом спору у даній справі, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках у банках.
Предметом оскарження у даній справі є саме постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 04.10.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58280152 про арешт коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 , наслідком якої стало не закриття (не закінчення) виконавчого провадження ВП № 58280152 та не винесення відповідної постанови.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу вимог статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
В той же час, до частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»  були внесені зміни згідно із Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII, внаслідок чого у частині другій вислів «що фактично стягнута» на «що підлягає примусовому стягненню».
Отже, частина друга статті 27 названого Закону до змін, внесених Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII, передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Натомість частина друга статті 27 цього ж Закону після змін, внесених Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII, визначає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Приписами статей 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 цього Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом..
Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
При цьому, звертається увага, що наведені норми, з урахуванням внесених суттєвих змін до частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають застосуванню в тих редакціях, що діяли в період прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії, оскаржуваних дій та бездіяльності.
Як зазначалось вище, предметом оскарження у даній справі є саме постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 04.10.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58280152 про арешт коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 , наслідком якої стало не закриття (не закінчення) виконавчого провадження ВП № 58280152 та не винесення відповідної постанови.
За таких обставин, незважаючи на те, чи проводились виконавчі дії з примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №53831546, державний виконавець мав законні підстави для стягнення виконавчого збору та винесення постанови від 04.10.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58280152 про арешт коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 у зв`язку несплатою виконавчого збору. У зв`язку з чим, відсутні підстави вважати дії державного виконавця з не закриття (не закінчення) виконавчого провадження ВП № 58280152 протиправною бездіяльністю.
Даний висновок також узгоджується із правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 березня 2020 року у справі №1.380.2019.0022648, від 28 квітня 2020 року у справі №480/3452/19, від 28 квітня 2020 року у справі №520/9144/18.
Враховуючи наведене вище правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає підстав для застосування у даній справі правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18. У справі, розглядуваній Верховним Судом, правовідносини не є подібними, оскільки в ній застосовувались положення Закону України «Про виконавче провадження» до внесення змін Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, а судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 червня 2020 року.	
Головуючий суддя:	Л.Т. Черпіцька 	
Судді:	Я.Б. Глущенко 	
 	Я.М. Собків