ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Дерех Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Львів	Справа № 500/322/20 пров. № А/857/4590/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:          Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі № 500/322/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха Анатолія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови, - 

ВСТАНОВИВ :

27.01.2020р. позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. про визнання протиправною та скасування постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21.10.2019р.  ВП № 57933221.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2020р. закрито провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2020р. скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. 

Згідно ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелих А.І. від 21.10.2019р. передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 607/1838/15-ц від 11.12.2018р.  наступне майно - каменеобробне обладнання у кількості 4 одиниць на загальну суму 248055,50 грн, що належить боржнику ОСОБА_3 .

Так, вказаною постановою передано майно, яке належить не лише боржнику ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 57933221, а й позивачу ОСОБА_1 , оскільки  вказане майно є спільною власністю подружжя. 

Як видно із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з 31.07.1982 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з боржником ОСОБА_3 . За час спільного проживання у зареєстрованих шлюбних відносинах подружжя за рахунок спільних коштів в 2011р.-2012 р. придбало каменеобробне обладнання у кількості 4 одиниць.

Із змісту ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб  (співвласників) належить їм на праві спільної власності ( спільне майно) і таке майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

ч.1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Тобто, каменеобробне обладнання у кількості 4 одиниць є набуте за час подружнього життя та є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Отже, позивач у цій справі, яка не є стороною вказаного виконавчого провадження, оскаржує вимогу приватного виконавця, винесену в межах погашення заборгованості за виконавчим листом № 607/1838/15-ц від 11.12.2018р., який виданий Тернопільським міськрайонним судом.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

п.1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Так, ч.1 ст.287 КАС країни визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Цивільно-процесуальним кодексом не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є стороною такого виконавчого провадження, а тому відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач  не є стороною виконавчого провадження і не наділена процесуальним правом щодо оскарження постанови про передачу майна стягувачу за рахунок погашення боргу за правилами цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки згідно ч. 1 ст.287 КАС України даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Висновки колегії суддів узгоджуються з позицією яка викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 05.06.2019 р. в справі 917/2267/14, від 27.03.2019 р. в справі № 823/359/18, від 30.05.2018р. в справі № 815/2255/16.

Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

ч. 3 ст. 312 КАС України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі № 500/322/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          Р.М. Шавель 

Постанова в повному обсязі складена 23.06.2020р.