ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/9767/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Баранець О.М., Студенець В.І., 
за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,
представників учасників справи:
позивача - не з`явився, 
відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Маринченка Я. В.
від 24.09.2019 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Гаврилюк О. М., Ткаченко Б. О., Сулім В. В.
від 12.12.2019

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"
про стягнення 1 179 838,37 грн,
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 06.05.2020 № 29.3-02/774 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/9767/19 у зв`язку із запланованою відпусткою судді Кролевець О.А.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.05.2020 для розгляду справи № 910/9767/19 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н.М., судді: Баранець О.М., Студенець В.І.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" про стягнення основного боргу у розмірі 746 464, 55 грн, інфляційних втрат у розмірі 155 273,32  грн, 3% річних у розмірі 70 767,91 грн та пені у розмірі 207 332,59 грн.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 2252/1718-ТЕ-41 від 06.10.2017 у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
06.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"/постачальник та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"/споживач було укладено договір № 2252/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно із пунктом 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2081 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: жовтень - 231,0 тис. куб. м, листопад - 338,0 тис. куб. м, грудень - 373,0 тис. куб. м, січень - 446,0 тис. куб. м, лютий - 388,0 тис. куб. м, березень - 305,0 тис. куб. м.
Умовами пункту 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 4942 грн, крім того ПДВ - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ - 5930,40 грн.
Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно із пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.
Відповідно до пункту 12.1 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в пункт 8.2 договору та викласти його у наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно із пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, а який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256».
Додатковою угодою №2 від 06.04.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в пункт 2.1 договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 315 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях: квітень - 240 тис. куб. м, травень - 75 тис. куб. м». Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.05.2018.
Додатковою угодою №3 від 15.06.2018 сторони, зокрема погодили внести зміни в пункт 2.1 договору та доповнити його наступним абзацом: «Постачальник передає споживачу з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 130 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях: червень - 65 тис. куб. м, липень - 65 тис. куб. м». Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.07.2018.
Позивач, на виконання умов договору, за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 6 998 376,08 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018 та від 31.03.2018. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.
Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проведено несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 30.05.2019 за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 746 464,55 грн.
В ході розгляду справи відповідачем було сплачено на користь позивача основну заборгованість за договором в розмірі 746 464,55 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №4540 від 24.07.2019 на суму 350000 грн та №476 від 02.08.2019 на суму 396464,57 грн.
Відповідач, посилаючись на норми статті 551 Цивільного кодексу України     та      статті 223 Господарського кодексу України,     просив зменшити розмір пені до 1000 грн. Мотивуючи клопотання про зменшення відповідач вказав, що на даний час загальна заборгованість населення перед ним за надані комунальні послуги становить 15 602 988,82 грн. Борг за управлінням праці та соціального захисту населення по відшкодуванню пільг та субсидій, наданих мешканцям, становить 421 549,38 грн, тобто, саме ці обставини стали підставою несвоєчасної оплати відповідачем спожитого за договором газу. На даний час заборгованість за спожитий газ погашена відповідачем у повному обсязі.
3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019,  позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у розмірі 70 767,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 155 273,32  грн, пеню у розмірі103 666,30 грн. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 746 464,55 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 103 666,30 грн відмовлено.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що:
- позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений газ;
- водночас судами враховано клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення пені та використано право на зменшення розміру штрафних санкцій, зважаючи на те, що: в ході розгляду справи відповідачем було в повному обсязі сплачено на рахунок позивача суму основної заборгованості за договором; предметом діяльності відповідача є надання житлово-комунальних послуг споживачам, зокрема, населенню; враховуючи обставини, що наразі склались в частині невиконання населенням своїх зобов`язань перед відповідачем, щодо своєчасної та повної оплати комунальних послуг, а також наявність заборгованості по відшкодуванню відповідачу пільг та субсидій, наданих мешканцям та з метою запобігання настання негативних наслідків для населення, яке є кінцевими споживачами газу, зокрема і за договором № 2252/1718-ТЕ-41 від 06.10.2017; розмір нарахованої позивачем пені є досить великим, в той час як період прострочення - незначним.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 103 666,30 грн, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що:
- оскаржувані судові рішення в частині відмови у стягненні пені ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 218, 224, 226, 229, 233  Господарського кодексу України, статей  549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України;
- судами попередніх інстанцій не було враховано, що сума боргу заявлена до стягнення у позовній заяві, існувала тривалий час аж до подання позову до суду, була погашена власними коштами відповідача, а не шляхом виділення пільг, субсидій, компенсацій;
- суди обох інстанцій не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, внаслідок чого дійшли помилкового висновку щодо зменшення розміру пені, який суперечить принципу розумності, справедливості, добросовісності.

6. Доводи інших учасників справи
Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" подало відзив на касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, у відзиві на касаційну скаргу Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" просить розгляд касаційної скарги проводити без участі представників відповідача.
7. Розгляд клопотань
Ухвалою Верховного Суду від 09.04.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у справі № 910/9767/19. Касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.05.2020 об 11:15 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 209.
12.05.2020 від  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" засобами електронного зв`язку до Касаційного господарського суду надійшла заява (підписана електронним цифровим підписом - 11.05.2020 о 20 год. 37 хв.) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції      поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Частиною 2 статті 197 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
Згідно із частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина 2).
Оскільки заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду подано скаржником з порушенням строку, визначеного частиною 2 статті 197 Господарського процесуального кодексу України, Суд залишає їх без розгляду відповідно до положень частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Позивачем оскаржується рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 103 666,30 грн пені.
Відтак, суд касаційної інстанції переглядає оскаржувані судові рішення у справі саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 103 666,30 грн.
9. Джерела права й акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 06.10.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) було укладено договір постачання природного газу № 2252/1718-ТЕ-41, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
На виконання умов договору постачальник за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року поставив, а споживач прийняв природний газ на загальну суму 6 998 376,08 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.
Вартість поставленого постачальником природного газу за договором сплачена споживачем з порушенням встановленого строку оплати. Остаточний розрахунок з постачальником за поставлений природний газ за договором здійснено споживачем під час розгляду даного спору судом першої інстанції.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.
При цьому судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем було подано клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі №  904/1936/19.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суди враховували: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (повну сплату вартості поставленого природного газу); природний газ, який постачався за договором, використовувався відповідачем для надання житлово-комунальних послуг споживачам, зокрема, населенню; заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ виникла у зв`язку із несвоєчасною оплатою населенням його послуг, а також наявністю заборгованості по відшкодуванню відповідачу пільг та субсидій, наданих мешканцям.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у позивача збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором.
З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції відхиляє аргументи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на імперативні приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні питання про зменшення суми пені, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.
Проте звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.
Посилання скаржника в касаційній скарзі на правові позиції, викладені Верховним Судом у справах № № 908/1453/14 та № 922/1010/16, відхиляються, оскільки: висновки судів першої та апеляційної інстанції про задоволення клопотання про зменшення розміру пені у даній справі не суперечать висновку Верховного Суду у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 про відмову у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваної пені, оскільки зменшення розміру пені є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів;  у справі № 922/1010/16 питання про зменшення розміру пені відповідачем (боржником) не порушувалося та судами не вирішувалося. У постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 взагалі відсутній висновок щодо правильного застосування норм частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України у спірних правовідносинах. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.
11. Судові витрати
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у справі №910/9767/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                      Н.М. Губенко

Судді                                                                                                                 О.М. Баранець                                                                                                                                                                                                                   
                                                                                                                   В.І. Студенець