ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22690/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 березня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про:
- визнання незаконними виконавчих дій головного державного виконавця Компанець Руслана Вікторовича щодо винесення від імені Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві постанови від 05.02.2019 про відкриття виконавчого провадження №58172441 (винесену при примусовому виконанні постанови від 14.01.2019 по виконавчому провадженню №51119704);
- скасування постанови від 05.02.2019 про відкриття виконавчого провадження №58172441 (винесену при примусовому виконанні постанови від 14.01.2019 по виконавчому провадженню №51119704);
- стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23   000 грн., шляхом списання коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з  ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2019 у справі №759/5821/13-ц (провадження №4-с/759/87/19), яка за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили з 02.10.2019, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014-2008-458 від 28.02.2008 в розмірі 1 004 373,80 грн.
На виконання вказаного рішення, стягувачу ПАТ "Універсал Банк" Святошинським районним судом м. Києва 16.02.2015 видано виконавчий лист №2/759/3459/13.
Старший державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Гопкало О.Г., за вказаним виконавчим листом, відкрив виконавче провадження ВП №51119704 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/2008-458 від 28.02.2008 у розмірі 1 001 373,80 грн., про що 18.05.2016 виніс відповідну постанову.
В подальшому, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2018 (що набрала законної сили) визнано дії старшого державного виконавця по опису та арешту майна - квартири АДРЕСА_1 по виконавчому провадженню протиправною та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 2/759/3459 від 16.02.2015р. виданого Святошинським районним судом м. Києва.
14.01.2019 головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Домбровським Р.А. винесено постанову №ВП 51119704 про стягнення виконавчого збору з боржника - ОСОБА_1 у розмірі 95 342,73 грн.
При цьому, іншою постановою головного державного виконавця Домбровського Р.А. від 14.01.2019 № ВП 51119704 виконавчий документ на підставі заяви ПАТ "Універсал Банк" повернуто стягувачу. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не було стягнуто.
05.02.2019 головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Компанець Р.В. відкрито виконавче провадження №58172441 по примусовому виконанні постанови № 51119704 виданої 14.01.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 95 342,73 грн.
Не погоджуючись із правомірністю дій головного державного виконавця Компанець Р.В. щодо винесення вказаної постанови від 05.02.2019 про відкриття провадження ВП №58172441, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2019 №759/5821/13-ц (провадження №4-с/759/87/19) провадження у справі за цієї скаргою ОСОБА_1 було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). 
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Проаналізувавши зміст норм ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах (а саме: від 16.10.2019 у справі № 1940/1957/18, від 02.10.2019 у справі № 826/15531/17) дійшла висновку, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених        законом      випадках на виконання судових рішень, але й постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу. Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.
Вимоги до виконавчих документів встановлені у ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, за змістом ч. 4 вказаної статті Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Крім того, у ч. 4 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:
1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.
2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;
3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;
4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.
За змістом норм ч. 1, 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Одночасно положеннями п. 5 і 8 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802) встановлено наступне. У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
В силу ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зі змісту наведених положень Інструкції, що не суперечать нормам Закону України "Про виконавче провадження", вбачається, що у випадку надходження до державного виконавця постанови іншого державного виконавця про стягнення виконавчого збору, як виконавчого документу, та за умови відсутності підстав для повернення виконавчого документа, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, шляхом прийняття відповідної постанови.
Як вбачається з матеріалів справи, після отримання постанови головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Домбровського Р.А. про стягнення виконавчого збору від 14.01.2019 ВП №51119704, зі строком пред`явлення до виконання три місяці, головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Компанець Р.В. 05.02.2019 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58172441 з примусового виконання цього виконавчого документу.
Водночас, судом не встановлено обставин, що свідчать про невідповідність постанови про стягнення виконавчого збору від 14.01.2019 ВП №51119704 вимогам, визначеним для виконавчого документу, наявність підстави для повернення цього виконавчого документу або про відсутність у головного державного виконавця Компанець Р.В. повноважень на виконання у примусовому порядку такого виконавчого документу.
Крім того, на момент прийняття головним державним виконавцем Компанець Р.В. постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2019 ВП №58172441, так і на момент розгляду справи по суті, постанова про стягнення виконавчого збору від 14.01.2019 ВП №51119704 була чинною.
За змістом ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"   рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З наведених норм права вбачається, що Закон України "Про виконавче провадження" установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
У контексті з наведеним суд зазначає, що з тексту розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2019 №759/5821/13-ц (провадження №4-с/759/76/19) суд встановив, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звертався до вищеназваного районного суду зі скаргою на дії державного виконавця Домбровського Р.А. щодо винесення постанови від 14.01.2019 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій з боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №51119704 та про скасування такої постанови від 14.01.2019 ВП №51119704. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2019, що набрала законної сили з 05.12.2019, провадження у справі за вказаною скаргою ОСОБА_1 було закрито, оскільки розгляд такої скарги відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.  
Водночас, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року у справі №640/25888/19 за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Р.А. про скасування постанови від 14.01.2019 щодо стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №51119704 - відмовлено у відкритті провадження.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про наявність порушень державним виконавцем Компанець Р.В. вимог закону при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2019 ВП №58172441, не знайшли свого документального підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                      
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      В.В.Файдюк

                              суддя                                                                      Є.В.Чаку