ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2020 р.           Справа№ 910/10765/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Мартюк  А.І. 
 
при секретарі судового засідання Позюбан А.С.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного  товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019

у справі № 910/10765/19 (суддя Шкурдова Л.М.)
за позовом Приватного акціонерного  товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"  
про стягнення 29 441, 42 грн
без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне  товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 29 441, 42 грн.
Позовні вимоги мотивовані  тим, що відповідачем в порушення умов договору та положень Статуту залізниць України не було забезпечено збереження вантажу, переданого до перевезення, у зв`язку з цим позивач, посилаючись на приписи ст. 224 ГК України, ст. ст. 22, 611 ЦК України, ст. 113 Статуту залізниць України, просить стягнути збитки у вигляді недостачі поставленого вантажу.
  Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року у справі № 910/10765/19 в позові відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши відсутність доведення обставин оплати позивачем постачальнику вартості втраченого вантажу, керуючись ст. ст. 224, 225, 314 ГК України, ст. ст. 623, 924 ЦК України, ст. ст. 113-115, 129, 130 Статуту залізниць України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року у справі № 910/10765/19 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт зазначає, що на підтвердження кількості та розміру дійсної вартості втраченого вантажу позивачем надано оригінали комерційних актів, оригінал залізничної накладної, належним чином засвідчену копію виданого вантажовідправником рахунку-фактури № 92516961 від 12.04.2019 і копію сертифікату якості 26943. Наведені документи, на думку позивача, є належними і допустимими доказами в підтвердження обставин наявності збитків. Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до платіжних доручень № 4500051835 від 11.06.2019 та № 4500051867 від 12.06.2019 та реєстрів до них, позивачем оплачено вартість поставленого вантажу. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2019, справа № 910/10765/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 апеляційну скаргу ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"    на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 року у справі № 910/10765/19, на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України було залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі № 910/10765/19 в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали. 
Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення рекомендованого поштового відправлення № 0411630200296 та № 0411630200288 позивачем та відповідачем вищенаведену ухвалу суду від 21.01.2020 отримано 24.02.2020. Тобто учасники справи в силу приписів ст. 120, п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. 
Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1  ст. 263 ГПК України, та не подав у встановлений судом процесуальний строк письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.   
За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи від останніх справи не надходило, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що 01.02.2016 ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець за договором, позивач у справі) та ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник за договором) укладено договір №245/108/16С6, згідно якого постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію на умовах, визначених даним договором (а.с.28-30).
14.02.2018 між ПАТ "Українська залізниця" та ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" укладено договір №00039/ЦТЛ-2018 про надання послуг (а.с. 26-27), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону до перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць, інших держав та/або вагонах замовника, і проведення розрахунків за ці послуги.
На виконання умов договору №245/108/16С6 від 01.02.2016, згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною №49280431 від 12.04.2019 на адресу позивача (одержувач вантажу)  надійшов вантаж - кокс доменний.
В п. 20 вказаної залізничної накладної внесено відмітку про складання комерційних актів форми ГУ-22 за № 485604/396 від 14.04.2019; № 485604/397 від 14.04.2019; № 485604/398 від 14.04.2019.
Так, в комерційному акті №485604/398 від 14.04.2019 вказано, що за документом значиться: вантаж кокс доменний. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 24 000 кг, нетто - 48 700 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 71 050 кг, тара з брусу - 24 000 кг, нетто - 47 050 кг, що менше документа на 1650 кг.
При комерційному огляді виявлено навантаження в вагоні вище рівня бортів на 300-400 мм., «шапка». Поверхня вантажу маркована вапном по центру вагону повздовжньою смугою шириною 400-600 мм. По ходу потягу над 1-3 люками є виїмка розміром 4500 мм х на ширину вагону х 500-600 мм в глибині вагону. Маркування порушено, що відповідає попутному акту загальної форми №20034 від 13.04.2019. Вагон прибув у технічному стані справний, просипання вантажу немає. 
В комерційному акті №485604/397 від 14.04.2019 вказано, що за документом значиться: вантаж кокс доменний. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 24 000 кг, нетто - 46 000 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 68 300 кг, тара з брусу - 24 000 кг, нетто - 44 300 кг, що менше документа на 1700 кг.
При комерційному огляді виявлено навантаження в вагоні вище рівня бортів на 300-400 мм, «шапка». Поверхня вантажу маркована вапном по центру вагону повздовжньою смугою шириною 400-600 мм. По ходу потягу над 1-3 люками є виїмка розміром 4500 мм х на ширину вагону х 500-600 мм в глибину вагону. Маркування порушено, що відповідає попутному акту загальної форми №20038 від 13.04.2019. Вагон прибув у технічному стані справний, просипання вантажу немає.
В комерційному акті №485604/396 від 14.04.2019 вказано, що за документом значиться: вантаж кокс доменний. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, тара з брусу - 24 000 кг, нетто - 46 750 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 68 250 кг, тара з брусу - 24 000 кг, нетто - 44 250 кг, що менше документа на 2500 кг. 
При комерційному огляді виявлено навантаження в вагоні вище рівня бортів на 300- 400 мм, «шапка». Поверхня вантажу маркована вапном по центру вагону повздовжньою смугою шириною 400-600 мм. По ходу потягу над 1-3 люками є виїмка розміром 4500 мм х на ширину вагону х 500-600 мм в глибину вагону. Маркування порушено, що відповідає попутному акту загальної форми №20037 від 13.04.2019. Вагон прибув у технічному стані справний, просипання вантажу немає.
Оскільки втрата вантажу перевищує норми природної втрати вантажу, позивач з посиланням на порушення відповідачем зобов`язань в частині забезпечення схоронності перевезеного вантажу, що спричинило настання для позивача збитків, пред`явлено даний позов про стягнення 29 4410,42 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст. ст. 525-527 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Статтею ст. 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). 
Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник - сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.
Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 ЦК України).
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених   Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Згідно з абз. 1 ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю,- у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Згідно ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, згідно ч. 2 цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку  зі знищенням або пошкодженням речі,  а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої  ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов`язання, тобто особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
При цьому, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що за змістом ст. 924 ЦК України,  ст. 314 ГК України, ст.ст. 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. При визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, слід застосовувати норми Статуту залізниць України, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/4345/14).
Так, на обґрунтування наявності збитків та їх розміру позивачем до матеріалів справи було надано копію рахунку-фактури № 92516961 від 12.04.2019 і копію сертифікату якості 26943. 
Дослідивши вказані документи, судова колегія встановила, що рахунок-фактура, складений вантажовідправником згідно умов договору №245/108/16С6 від 01.02.2016 містить 36 позицій найменування товару - кокс доменний з різним визначенням його маси. Позивач здійснюючи обрахунок вартості однієї тони товару обрав 33 рядок рахунку. Однак, вказаний рядок не містить жодних посилань на те, що відвантажений товар переданий до перевезення згідно залізничної накладної №49280431 від 12.04.2019.
Також до матеріалів справи приєднано копію сертифікату якості 26943 (а.с. 21), але вказаний документ не стосується товару, що відвантажувався позивачу у спірних вагонах. Більше того, вказаний сертифікат, що складений згідно договору №245/108/16С6 від 01.02.2016 та специфікації № 41, містить посилання на залізничну накладну № 49280506, тобто не входить до предмету доказування у даній справі.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до умов п. 4.1 договору №245/108/16С6 від 01.02.2016 поставка товару здійснюється за цінами, що визначені у відповідності з умовами цього договору та визначеними в специфікаціях. 
Позивачем до матеріалів справи не надано специфікації на товар, що був отриманий покупцем на підставі договору №245/108/16С6 від 01.02.2016 у відповідності до залізничної накладної №49280431 від 12.04.2019. Довідка продавця, яка б ідентифікувала вартість 1 тони коксу доменного, відвантаженого згідно вищенаведеної залізничної накладної, у справі відсутня.
Щодо обставин сплати в повному обсязі товару за рахунком-фактурою №  92516961 від 12.04.2019 позивач посилається на приєднані до позовної заяви платіжні доручення № 4500051835 від 11.06.2019 та № 4500051867 від 12.06.2019 та реєстри оплачених рахунків до цих платіжних доручень (а.с.22-25).
Так, зі змісту наведених платіжних доручень вбачається, що призначення платежу позивачем визначено: «оплата по договору № 108/16Сб от 01.02.2016 за кокс доменный 25 мм и более, марка КДМ1». Платіжні доручення з призначенням платежу по рахунку-фактурі №  92516961 від 12.04.2019 в матеріалах справи відсутні. При цьому, копія реєстрів оплачених рахунків до платіжних доручень № 4500051835 від 11.06.2019 та № 4500051867 від 12.06.2019 не може бути належними та допустимими доказами в підтвердження обставин перерахування відповідних коштів саме по рахунку-фактурі №  92516961 від 12.04.2019, оскільки складений позивачем в односторонньому порядку та не містить підпису уповноваженої особи, що його склала.
Відповідно до п. 5.2 договору №245/108/16С6 від 01.02.2016, сторонами узгоджено, що у зв`язку із безперервним здійсненням поставки товару при постійних зв`язках з покупцем, встановлено наступні періоди оплати поставленого товару: -впродовж строку, узгодженого в специфікації; - не менше одного разу в місяць; - не пізніше останнього дня місяця. Доказів того, що строком оплати поставленого в квітні 2019 коксу доменного є червень 2019 матеріали справи не містять.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачем в порушення вищенаведених приписів чинного законодавства належними і допустимими доказами у розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено вартості переданого до перевезення вантажу та заявленого позивачем до стягнення у цій справі розміру збитків, а також обставин реальності понесених позивачем збитків, у розмірі заявленому у позовній заяві. Відтак, ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у даній справі не доведено усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, що і стало підставою для відмови місцевим господарським судом у задоволенні позову.
Таким чином, нез`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права не встановлено судом апеляційної інстанції під час перегляду даної справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №  910/10765/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.  
Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.  1 ч.  1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний   апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного  товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/10765/19 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/10765/19 залишити без змін.
3. Справу №910/10765/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                Л.П.  Зубець

                                                                                А.І.  Мартюк

Повний текст постанови складено 30.03.2020