ПОСТАНОВА
Іменем України

20 березня 2020 року 
Київ
справа №520/399/19
адміністративне провадження №К/9901/19485/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАКА» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АТАКА» (далі - Товариство) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 11 грудня 2018 року №00001691412 та №00001701412.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДФС в Харківській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 14 по 20 листопада 2018 року за наказом ГУ ДФС у Харківській області від 12 листопада 2018 року №8360, на підставі направлень від 14 листопада 2018 року №11385 та №11386 виданих ГУ ДФС у Харківській області, посадовими особами відділу моніторингу ризикових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області проведена позапланова документальна виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з контрагентами постачальниками ТОВ «Комснаб Лідер» за лютий, травень 2017 року. ТОВ «Самміт-Агро- Трейд» за липень 2017 року, ТОВ «Івамар Трейд» за серпень, вересень 2017 року. ТОВ ВТП «Стком» за жовтень 2017 року, а також денних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).
За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області складено Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АТАКА» від 27 листопада 2018 року №4915/20-40-12-11/30658663.
У висновках Акту перевірки відповідачем зазначені наступні порушення: порушення вимог п. 198.1. п. 198.2. п. 198.3 ст. 198. п. 201.1 п. 201.7 ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 290417 грн, у тому числі за лютий 2017 року на суму 57983 грн, за травень 2017 року на суму 140721 грн, за липень 2017 року на суму 4051 грн, за серпень 2017 року на суму 2597 грн, за вересень 2017 року на суму 24065 грн, за жовтень 2017 року на суму 17000 грн, що призвело: до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі 222502 грн, в т.ч. за лютий 2017 року па суму 45735 грн, за травень 2017 року на суму 85054 грн, за липень 2017 року на суму 34788 грн, за серпень 2017 року на суму 15860 грн, за вересень 2017 року на суму 4187 грн, за жовтень 2017 року на суму 36878 грн; до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 67915 грн, в т.ч. за лютий 2017 року на суму 12248 грн, за травень 2017 року на суму 55667 грн.
Вказані порушення вимог податкового законодавства виникли по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Комснаб Лідер», ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ ВГП «Стком». Згідно із п. 3.1., п. 3.2. розділу ІІІ Акту перевірки, встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «АТАКА» товарно-матеріальних цінностей у вказаних контрагентів в зв`язку з відсутністю товаро-транспортних накладних.
Такі висновки відповідач зробив на підставі отриманої від різних органів ДФС узагальненої податкової інформації, зокрема: від ГУ ДФС у Харківській області отримано узагальнену податкову інформацію від 11 січня 2018 року №39/20-40-14-12-12/39915639 щодо ТОВ «Комснаб Лідер» за звітній період декларування ПДВ - листопад 2015 року, січень 2016 року - липень 2016 року, листопад 2016 року - січень 2017 року та за травень 2017 року; від ГУ ДФС у Донецькій області отримано узагальнену податкову інформацію від 3 березня 2018 року №2223/7/05-99-46-03-13 щодо ТОВ «Івамар Трейд» за звітній період декларування ПДВ серпень 2017 року, вересень 2017 року; від Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Центральне відділення) отримано узагальнену податкову інформацію від 23 серпня 2017 року №6774/7/05-99-12-19 щодо ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» за звітній період декларування ПДВ липень 2017 року; від ГУ ДФС у Одеській області отримано узагальнену податкову інформацію від 24 листопада 2017 року №197/15-32-14-07/31015216 щодо ТОВ ВТП «Стком» за звітній період декларування ПДВ жовтень 2017 року.
На підставі Акту перевірки відповідачем 11 грудня 2018 року винесено податкові повідомлення-рішення: №00001691412, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 278127,50 грн (податкове зобов`язання - 222502,00 грн та штрафна санкція - 55625,50 грн); №00001701412, яким зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 67915 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що посилання відповідача на податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, як на доказ порушень податкового законодавства позивачем, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі документів первинного бухгалтерського та податкового обліку.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і вважає їх такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно із п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За приписами п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону №996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно із пунктом 2.1 та 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704; в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність доказів сплати вартості товарів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що контрагенти: ТОВ «Комснаб Лідер», ТОВ «Самміт-Лгро-Трейд», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ ВТП «Стком» на час укладання та виконання договорів з ТОВ «АТАКА» були зареєстровані як юридичні особи та в період господарських взаємовідносин з ТОВ «АТАКА» були платниками податку на додану вартість. В Акті перевірки відсутні посилання на те, що на момент укладання чи виконання договорів свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість вказаних підприємств були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду.
Під час проведення документальної перевірки ТОВ «АТАКА» було надано перевіряючим первинні документи бухгалтерського та податкового обліку в повному обсязі, що підтверджують факт здійснення реальних господарських операцій щодо купівлі товарно-матеріальних цінностей у контрагентів: ТОВ «Комснаб Лідер», ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ ВТП «Стком».
20 лютого 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ «Комснаб Лідер» (Продавець) укладено Договір поставки №20/02 -2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Па виконання вимог договору в лютому та травні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ «Комснаб Лідер» товар згідно зі специфікаціями від 22.02.2017 №1, від 23.02.2017 №2, від 27.04.2017 №3, від 21.04.2017 №4, від 31.05.2017 №5, зокрема, але не виключно: муфта еластична El 1.0337.00, сайлентблок 116.30.10.022, діафрагма 5TX 456-049, діафрагма 5ТХ 456-013, втулка гумовометалева Т328.31.31.00, коробка та дошка водяні ТЕ2.02.012/013, електромагніт ЕТ-52М 75В, склоочисник СЛ 440В тощо на загальну суму 1192222,80 грн, у тому числі ПДВ 198703,80 грн, з яких у лютому 2017 року на суму 347896.80 грн, у тому числі ПДВ 57982,80 грн, у травні 2017 року на суму 844326,00 грн, у тому числі ПДВ 140721,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 22.02.17 №КС-0000028, видатковою накладною від 23.02.17 №КС-0000029, видатковою накладною від 03.05.17 №КС-0000060, видатковою накладною від 04.05.17 №КС-0000047, видатковою накладною від 05.05.17 №КС-0000048, видатковою накладною від 31.05.17 №КС-0000062, всього на загальну суму 1192222,80 грн, у тому числі ПДВ 198703,80 грн.
Доставка придбаного у ТОВ «Комснаб Лідер» товару здійснювалась самовивозом, оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.
Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ «Комснаб Лідер» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжними дорученнями від 24.02.17 №44, від 29.03.17 №62, від 11.04.17 №74, від 25.04.17 №85, від 16.05.17 №96, від 03.07.17 №122, від 14.07.17 №134, від 11.05.17 №92, від 27.06.18 №162, від 03.07.18 №165, від 08.08.17 №153, від 04.09.17 №167, від 11.07.18 №171 було перераховано грошові кошти у сумі 980430,15 грн.
Товар, отриманий позивачем від ТОВ «Комснаб Лідер» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631 що підтверджується карткою рахунку №631 за лютий та травень 2017 року.
За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ «Комснаб Лідер» податкові накладні від 22.02.2017 №27, від 23.02.2017 №28, від 03.05.2017 №1, від 04.05.2017 №5, від 05.05.2017 №9, від 31.05.2017 №50, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.
Як зазначено в Акті перевірки, суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за лютий 2017 року у сумі ПДВ 57982,80грн, за травень 2017 року у сумі ПДВ 140721,00 грн.
19 липня 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» (Продавець) укладено Договір поставки №19/07-2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару його кількість та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.
В липні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» товар - секція охолодження 7317.100. прокладка мідна Д100.17.013, діафрагма 5ТХ.456.013, манжета ПК-153 8ТХ.373.006, кран індикаторний 4-14-8320-009, болт шатунний з гайкою Д 100.24.005/006, шестерня конічна 2ТЕ10Л.85.23.132-2, та інше на загальну суму обсягу 288307,20 грн., у тому числі ПДВ 48051,20 грн, що підтверджується видатковою накладною від 19.07.17 №80, видатковою накладною від 28.07.17 №91; видатковою накладною від 31.07.17 №101.
Доставка придбаного у ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» товару здійснювалась самовивозом або з використанням послуг ТОВ «Нова Пошта», оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.
Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ «Самміт-Агро- Трейд» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжними дорученнями від 02.08.17 №142, від 07.08.17 №150, від 08.08.17 №152, від 03.08.17 №144, від 07.08.17 №151, від 02.08.17 №143 було перераховано грошові кошти у сумі 288307,20 грн.
Товар, отриманий позивачем від ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631. що підтверджується карткою рахунку №631 за липень 2017 року.
За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ «Самміт-Агро-Трейд» податкові накладні від 19.07.2017 №610, від 28.07.2017 №616, від 31.07.2017 №609, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.
Як зазначено в Акті перевірки суми податку па додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за липень 2017 року у сумі ПДВ 48051,20 грн.
10 серпня 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ «Івамар Грейд» (Продавець) укладено Договір поставки №10/08-2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару, його кількість, якість та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договор).
В серпні - вересні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ «Івамар Трейд» товар (ротор Д100.64.002сб, насос 2ТЕ116.30.58.022, прокладка 4ПИС 4296-38, вал 2ТЭ10Л.85.09.095, хрестовина Прага Т93.65.193.00, пластина гумометалева Т328.55.31.00сб, кільце ущільнююче 1311.06.107.0 та інше ) на загальну суму 159972,00 грн. у т.ч. ПДВ 26662,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 10.08.17 №150, видатковою накладною від 14.08.17 №169, видатковою накладною від 05.09.17 №195, видатковою накладною від 14.09.17 №220.
Доставка придбаного у ТОВ «Івамар Трейд» товару здійснювалась самовивозом або з використанням послуг ТОВ «Нова Пошта», оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.
Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ «Івамар Трейд» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжними дорученнями від 22.08.17 №164, від 01.09.17 №166, від 22.08.17 №165, від 21.09.17 №185, від 08.09.17 №174, від 25.09.17 №186, від 28.09.17 №187 було перераховано грошові кошти у сумі 159972,00 грн.
Товар, отриманий позивачем від ТОВ «Івамар Трейд» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується карткою рахунку №631 за серпень і вересень 2017 року.
За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ «Івамар Трейд» податкові накладні від 10.08.2017 №405, від 14.08.2017 №406, від 05.09.2017 №886, від 14.09.2017 №322, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.
Як зазначено в Акті перевірки, суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРГІН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за серпень 2017 року у сумі ПДВ 2596,80 грн та за вересень 2017 року у сумі ПДВ 24065,20 грн.
20 жовтня 2017 року між ТОВ «АТАКА» (Покупець) та ТОВ ВТП «Стком» (Продавець) укладено Договір поставки №10/08-2017, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати узгодженими партіями Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього визначену грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару, його кількість, якість та ціна вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.
В жовтні 2017 року ТОВ «АТАКА» придбало у ТОВ ВТП «Стком» товарів (сайлентблок 116.30.10.022) на загальну суму 102000,00 грн у тому числі ПДВ 17000 грн, що підтверджується видатковою накладною від 20.10.2017 №280.
Доставка придбаного у ТОВ ВТП «Стком» товару здійснювалась самовивозом або з використанням послуг ТОВ «Нова Пошта», оскільки товар, що реалізовувався, є малогабаритним.
Розрахунки за товар між підприємствами ТОВ «АТАКА» та ТОВ ВТП «Стком» проводились у безготівковій формі та згідно з платіжним дорученням від 15.11.17 №220 було перераховано грошові кошти у сумі 102000,00 грн.
Товар, отриманий позивачем від ТОВ ВТП «Стком» був оприбуткований та відображений в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується карткою рахунку №631 за жовтень 2017 року.
За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) ТОВ «АТАКА» отримало від ТОВ ВТП «Стком» податкову накладну від 20.10.2017 №44, які попередньо Продавцем були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з ЄРПН.
Як зазначено в Акті перевірки, суми податку на додану вартість за зазначеною податковою накладною включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за жовтень 2017 року у сумі ПДВ 17000,00 грн.
Основним видом діяльності ТОВ «АТАКА» за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля. Відповідно до цього позивач здійснює оптову торгівлю запасними частинами до залізничного транспорту, автотракторної техніки та електротранспорту.
Відповідно до документів первинного бухгалтерського обліку позивача, придбані у ТОВ «Комснаб Лідер», ТОВ «Самміт-Агро-Трейд», ТОВ «Івамар Трейд», ТОВ ВТП «Стком» товари були використані ним у власній господарській діяльності, оскільки були реалізовані іншим контрагентам, зокрема ПАТ «Українська залізниця» (в особі служби МТЗ філії Одеська залізниця, служби МТЗ філії Львівська залізниця, служби МТЗ філії Придніпровська залізниця) за результатами проведеного тендеру, КП «Салтівське трамвайне депо» за результатами проведеного тендеру, що підтверджується договорами поставки, видатковими накладними тощо.
Щодо посилань податкового органу на відсутність підтверджуючих документів щодо транспортування, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) не є обов`язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є первинним документом, що лише підтверджує операції учасників транспортних перевезень (вантажовідправника, вантажотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарської операцій з поставки товару в цілому.
Колегія суддів зазначає, що згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568), ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
В свою чергу, сама по собі відсутність ТТН не є достатнім аргументом, який доводить нереальність господарської операції.
Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.
У зв`язку з цим колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів. З огляду на це певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.
Аналогічна правова позиція викладена колегією Касаційного адміністративного суду в постанові Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі №821/589/17.
Щодо посилань відповідача як на підставу відсутності реальності операцій позивача та контрагентів на відсутність у контрагентів матеріально-технічної та технологічної можливості здійснення виробництва, перевезення, трудових ресурсів, тимчасового зберігання відповідних обсягів товару колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем обставини, з урахуванням встановлених судами обставин та наданих позивачем документів, не свідчать про відсутність реальності проведених операцій між позивачем та контрагентами .
Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що дані посилання є підставами у сумніві реальності операцій та не свідчать про відсутність операцій, документи щодо яких об`єктивно не спростовані.
Крім того, судами обґрунтовано враховано правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постановах від 16 січня 2018 року у справі №820/4648/13-а та №826/1398/17, яка полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.
Щодо посилань ГУ ДФС у Харківській області на те, що в ЄДРСР зареєстровано матеріали кримінального провадження в яких наявна негативна інформація (незаконна діяльність, фіктивність, участь у створенні штучних схемах податкового кредиту, реєстрація на номінальних керівників які реального відношення до нього не мають) щодо TOB «Комснаб Лідер», TOB «Самміт-Агро-Трейд», TOB «Єамміт-Агро Трейд», колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судами встановлено, що документи по відповідній кримінальній справі, які б підтверджували наведені податковим органом факти, до суду надані не були. Відсутні вони й в матеріалах справи.
Будь яких доказів в ході розгляду кримінальних справ, які б свідчили про протиправність здійснених операцій до суду не надано.
При цьому, Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Щодо посилання відповідача на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року у справі №761/11940/18 про визнання винуватим за частиною першою статті 205 КК України ОСОБА_1, як на підставу щодо нереальності господарських відносин позивача з ТОВ «Івамар Трейд», суд зазначає таке.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року у справі №761/11940/18 затверджено угоду про визнання винуватості.
Верховним Судом України неодноразово, з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, є безпідставними.
Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі №21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі №21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі №21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі №21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі №21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі №21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі №21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі №21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі №21-5332; від 14 червня 2016 року у справі №21-1318а16.
У постановах Верховного Суду України від 5 березня 2012 року №21-421а11, від 1 грудня 2015 року №21-1661а15, від 2 грудня 2015 року №21-3849а15 викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду України.
Поряд з цим судом касаційної інстанції враховується, що положення статті 472 КПК України передбачають, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення тощо.
Таким чином, факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, дійсно не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, проте підлягає врахуванню у сукупності із дослідженням усіх складових господарських операцій.
При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Судом апеляційної інстанцій встановлено, що в них перелічені суб`єкти господарської діяльності, підприємства, які були створені з метою прикриття незаконної діяльності перелічених там підприємств.
При цьому, підприємство позивача в даних вироках не зазначене.
Отже, на підставі даних вироків, не можливо зробити висновки що угоди між позивачем та контрагентами укладалися з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою настання реальних господарських наслідків.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вирок щодо посадової особи контрагента позивача ТОВ «Івамар Трейд» не містить будь яких посилань на операції з ТОВ «АТАКА».
При цьому, даний вирок містить інформацію про причетність обвинуваченої особи до фінансово - господарських операцій підприємства контрагента позивача, а підприємство створене для прикриття іншої незаконної діяльності, однак, наведене жодним чином не свідчить, що операції між позивачем та ТОВ «Івамар Трейд» були не реальними (безготівковими) і що з боку позивача по даній угоді дії вчинились не добросовісно та він був обізнаний про обставини встановлені вироком.
Щодо посилання відповідача на те, що за умовами договору позивача з TOB «Комснаб Лідер» від 20.02.2017 зазначено, що товар приймається на основі специфікації, проте такий документ відсутній, колегія суддів зазначає наступне.
Сторони договору, в межах дії договору, не позбавлені права змінювати умови даного договору. Дані дії є суто внутрішніми питаннями взаємовідносин між сторонами договору.
Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що посилання відповідача на ненадання позивачем специфікацій передбачених договором позивача з TOB «Комснаб Лідер» не впливають на факт реальності операцій між позивачем та контрагентом.
Податковим органом не доведено факт відсутності операцій між позивачем та контрагентом та факт реалізації отриманих товарів (послуг) позивачем в майбутньому.
Стосовно доводів контролюючого органу про обрив ланцюга постачання товарів до контрагентів позивача, колегія суддів зауважує, що відповідні відомості самі по собі не є достатнім та належним доказом для твердження про безтоварність спірних господарських операції. При цьому суди виходили з того, що під час надання правової оцінки правомірності формування платником податку даних податкового обліку у зв`язку з придбанням товарів/послуг мають враховуватись відомості про безпосереднє здійснення господарської операції між постачальником та покупцем.
Щодо посилань ГУ ДФС у Харківській області на те, що до них надійшла податкова інформація щодо контрагентів постачальників, відповідно до якої у підприємств постачальників відсутні можливості щодо проведення господарських операцій, що є предметом дослідження, колегія суддів зазначає наступне.
Оцінивши вищевказані первинні документи суди першої та апеляційної дійшли висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 ПК України, п. 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.
На час укладання та виконання зазначених вище договорів контрагентів позивача було зареєстровано як юридичних осіб та платниками податку на додану вартість, що встановлено судами попередніх інстанцій в ході розгляду справи.
Належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статей 73, 74 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.
Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкового органу стосовно фіктивності контрагента не є вичерпним доказом нереальності операцій.
Крім того, позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.
Чинне станом на час виникнення спірних відносин законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.
Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).
Також, судами обґрунтовано враховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.
Згідно частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.
У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.
Окрім того, в силу приписів статей 207 та 208 Господарського кодексу України, частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.
Однак, як зазначалось вище, обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Окремо необхідно зазначити, що в силу приписів частини четвертої статті 73 КАС України, Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232, а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року №984 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772), отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в котрих викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.
Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку до податкового кредиту, визначену актом перевірки та відповіддю на заперечення на акт, за спірний період.
Крім того, порушень з боку позивача з приводу використання та реалізації придбаного товару , судами попередніх інстанцій не встановлено.
Встановлені судами фактичні обставини, надані документи, засвідчують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.
З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судами, на підставі яких суди встановили обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.
Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів відповідно до частини другої статті 341 КАС України знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.
Доводи ж касаційної скарги фактично стосуються оцінки судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі та встановлення на підставі цієї оцінки обставин у справі. Оскільки порушень норм процесуального права чи помилки при застосуванні норм матеріального права судами попередніх не було допущено, доводи касаційної скарги визнаються безпідставними як такі, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин справи.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          О.В.Білоус

Судді                                                                                                               Н.Є.Блажівська

                                                                                                              І.Л.Желтобрюх