Справа № 145/1191/18
Провадження № 22-ц/801/556/2020
Категорія: 27
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року	Справа № 145/1191/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року, ухвалене суддею Мазурчаком А.Г. в смт Тиврів, повне рішення складено 21 грудня 2018 року, в цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення іпотеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 ,
встановив:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати іпотеку належної їй квартири АДРЕСА_1 за іпотечним договором №78883 від 04.03.2008, укладеним між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком ПАТ «УкрСиббанк» (який відступив свої права за вказаним договором на користь публічного акціонерного товариства ПАТ «Дельта Банк») припиненою.
Позов мотивований тим, що 04.03.2008 між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на строк з 04.03.2008 по 01.03.2013.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та нею укладено іпотечний договір від 04.03.2008, згідно якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру.
У подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом від 08.12.2011, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права кредитора по вищевказаних кредитному та іпотечному договорах.
У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості по кредитному договору ПАТ «Дельта Банк» зверталося до суду із позовом про стягнення усієї заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Виконавчий лист про стягнення вказаного боргу перебував на виконанні у виконавчій службі та постановою державного виконавця від 29.05.2015 дане виконавче провадження закінчене у зв`язку з сплатою боргу у повному обсязі.
У 2016 році ПАТ «Дельта Банк» зверталося до суду із позовом про стягнення додатково відсотків і пені по кредиту, однак, рішенням суду від 10 листопада 2016 року в задоволенні даного позову відмовлено у повному обсязі.
Оскільки зобов`язання позичальника ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 04.03.2008 припинені оплатою суми заборгованості, визначеної судовим рішенням, припинив свою дію і договір іпотеки, укладений на забезпечення кредитного договору.
Вказує, що неодноразово зверталася до відповідача щодо проведення державної реєстрації припинення обтяження належної їй квартири іпотекою, однак це не дало жодного результату, так як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишаються зареєстрованими відомості про вказану іпотеку, а також продовжує діяти заборона на вказане нерухоме майно. У зв`язку з цим вона не може розпоряджатися належним їй нерухомим майном.
Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року визнано іпотеку належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 за іпотечним договором № 78883 від 04.03.2008, укладеним між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком ПАТ «УкрСиббанк» (який відступив свої права за вказаним договором на користь публічного акціонерного товариства ПАТ «Дельта Банк») припиненою.
Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп.
Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що кредитний договір від 04.03.2008 є чинним і зобов`язання позичальником за ним не виконанні, тому відсутні підстави для визнання припиненим договору іпотеки; виконанням рішення суду від 30.04.2013 зобов`язальні правовідносини сторін договору не припинились; умови припинення іпотеки внаслідок часткового виконання зобов`язань за кредитним договором законодавством не передбачено; позивачем не надано доказів повного виконання кредитного договору.
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Від ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява, у якій представник просить провести судовий розгляд без його участі та винести постанову про задоволення апеляційної скарги.
Від інших учасників справи заяв та клопотань не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, тому на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність належним чином повідомлених учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник - АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №11306906000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000 гривень з розрахунку 13,9% річних на строк з 04.03.2008 року по 01.03.2013.
У забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 04.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С., згідно з умовами якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).
У зв`язку із укладенням 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло права кредитора по вищевказаних договорах.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.04.2013 у справі № 145/80/13-ц, яке набрало законної сили 13.05.2013, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13 640,99 грн.
У частині позову щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (а.с. 9-11).
Виконавчий лист про стягнення вказаної заборгованості перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції у Вінницькій області.
У зв`язку зі сплатою заборгованості у визначеному судом першої інстанції розмірі старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції у Вінницькій області 29.09.2015 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 40171316 (а.с.12).
У 2016 році ПАТ «Дельта Банк» зверталося до суду із позовом про стягнення заборгованості за згаданим кредитним договором (тіла кредиту, відсотків та пені).
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року у справі № 145/1186/16-ц, яке набрало законної сили 05.12.2016, у задоволенні даного позову відмовлено у повному обсязі. Вказаним рішенням встановлено, що заборгованість по кредиту погашено повністю, пеня рахувалася на тіло кредиту, яке було погашено, а інших розрахунків щодо нарахування відсотків на суми несвоєчасної сплати боргу, тобто нарахувань, проведених після винесення судового рішення від 30.04.2013 та до стягнення ДВС суду не надано (а.с.13-15).
Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявними доказами у справі підтверджується факт відсутності будь-якої заборгованості позичальника перед ПАТ «Дельта Банк» по кредитному договору, а тому оскільки основне зобов`язання припинено, як наслідок підлягає припиненню і іпотека.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» у 2013 році в порядку ст. 1050 ЦК України зверталося до суду із позовом про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 та її поручителів за кредитним договором від 04.03.2008, і рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.04.2013, яке виконано боржниками, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто кредитну заборгованість, яка складалася, в тому числі, і з тіла кредиту.
Із змісту вказаного рішення можна зробити висновок, що банк звернуся до суду із вимогою про дострокове стягнення всього кредиту, кінцевий термін сплати якого на момент звернення до суду із позовом ще не настав.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, укладеного між сторонами, порядку сплати процентів за користування кредитом.
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. 
Отже, внаслідок звернення ПАТ «Дельта Банк» з позовом про стягнення кредиту з позичальника було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору, і, оскільки позичальник погасив борг за кредитним договором в порядку примусового виконання рішення суду, такий кредитний договір, в розумінні ст. 599 ЦК України, є припиненим.
Тому помилковими є твердження апелянта про відсутність підстав для припинення кредитного договору через те, що зобов`язання позичальника перед кредитодавцем не виконані.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що заборгованість за кредитним договором становить 19 141,67 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а також заборгованості по відсоткам та пені.
Однак, враховуючи наведені вище норми матеріального права та висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц в частині того, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, колегія суддів вважає, що вказані доводи слід відхилити, оскільки у зв`язку із достроковим зверненням до суду із позовом про стягнення заборгованості та у зв`язку із погашенням такої заборгованості позичальником кредитний договір припинив свою дію.
Колегія суддів звертає увагу, що банк, стверджуючи про наявність інших зобов`язань за кредитним договором, не обґрунтував це твердження.
У статті 3 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У статті 17 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.  
Із наведеного слідує, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за договором кредиту виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припинилися.
Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції ВСУ не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вони висловлені у інших справах за інших правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам у справі та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета