УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/1271/19 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М. 
Категорія 68 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/1271/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 25158 грн.
Позов мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який 04.08.2011 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області було розірвано. За період спільного проживання з відповідачем у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася дитина - ОСОБА_4 . Тривалий час відповідач не цікавиться життям дитини та не надає матеріальної допомоги, аліменти сплачував не повністю та не регулярно. Зазначила, що існують обставини, які є підставами для стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки донька навчається в школі, за яку кожного місяця позивач здійснює оплату, також вона має бажання відвідувати гуртки, репетиторів. На даний час дівчинка займається в додаткових групах по розвитку і навчанню, а вона самостійно утримуючи доньку, не може оплатити ці заняття. Також вона постійно несе витрати на оздоровлення, спортивні заняття, лікування доньки. Вказала, що її донька ОСОБА_5 є дитиною - інвалідом, що тягне за собою витрати на постійне лікування і оздоровлення, а ще дитина важко хворіє і страждає на бронхіальну астму, хронічний алергічний риніт. Вона з дочкою дуже часто перебуває на лікуванні, все це тягне за собою величезні матеріальні витрати, які покриває лише вона, як мати. Доньку дуже часто направляють на санаторно - курортне лікування, що також потребує значних витрат. На день подання позову зазнані витрати на дитину складають 50316 грн.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Аргументи апеляційної скарги у переважній більшості є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3).
Як вбачається з копії посвідчення серії ААГ НОМЕР_1 ОСОБА_4 , 2005 року народження, є дитиною-інвалідом до 18 років, їй призначено соціальну допомогу (а.с. 4).
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , 19.02.2016 року його звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 54).
Серед іншого судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.06.2018 року в цивільній справі № 274/421/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру та виду стягнення аліментів позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , 1974 р.н., та стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1000 грн. щомісячно і до повноліття дочки (а.с. 55-56).
Згідно довідки, виданої Бердичівським міськрайонним відділом ДВС 17.05.2019 року, заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 станом на 01.06.2019 року відсутня (а.с. 57).
Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 13.11.2018 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 7 червня 2018 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та постановлено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 4 серпня 2011 року, із ј частини всіх видів доходів до 2500 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті рішення залишено без змін (а.с. 59-60).
Ухвалюючи вказане рішення, судом апеляційної інстанції було враховано ті обставини, на які позивачка посилалася в позовній заяві, зокрема, що дитина протягом тривалого часу проходила курси амбулаторного та стаціонарного лікування. З 18 вересня 2012 року перебуває на диспансерному обліку у пульмонолога. З 10 грудня 2012 року – поставлена на диспансерний облік ортопедом. З 19 серпня 2013 року ЛКК міської дитячої поліклініки оформлено потребу дитини в індивідуальному навчанні. З 11 березня 2013 року перебуває на диспансерному обліку у гастроентеролога та з 2 вересня 2014 року – на диспансерному обліку у ЛОР-лікаря.
Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Згідно із зазначеної норми закону вбачається, що той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею.
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.
Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.
Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.
Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК.
У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду.
У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
Апеляційний суд також погоджується з таким висновком, оскільки як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, ОСОБА_1 не надано належних доказів, що станом на день звернення із даним позовом донька сторін потребує додаткових витрат на лікування, дієтичне харчування, відвідування занять у спеціалізованих школах та центрах, відвідування лікувальних санаторіїв тощо.
Вказані обставини мали місце в період з 2012 по 2016 рік – 18.09.2012 року дитину взято на диспансерний облік пульмонологом міської дитячої поліклініки з приводу бронхіальної астми, персистуючий перебіг; 02.09.2014 року взято на диспансерний облік ЛОР-лікарем міської дитячої поліклініки з приводу хронічного субкомпенсованого тонзиліту; 03.11.2015 року взято на диспансерний облік ендокринологом міської дитячої поліклініки з приводу ожиріння, прогресуючий перебіг (а.с. 8-9).
Серед іншого, суд не може брати до уваги витрати, понесені позивачкою на дитяче харчування, засоби особистої гігієни, витрати на іграшки та канцелярські товари, оплата за дитячий садок, школу тощо, оскільки вказані витрати не обумовлені особливими обставинами, а є такими, які покликані на підтримання нормального функціонування дитини, і не несуть за собою необхідності у стягненні з відповідача додаткових витрат.
А тому, колегія суддів вважає, що позивач не надала суду першої інстанції належних доказів на підтвердження стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 25158 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що при наявності певних обставин для отримання додаткових витрат на дитину, позивач не надала суду належних доказів на їх підтвердження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову. 
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді