ПОСТАНОВА
Іменем України

27 березня 2020 року 
Київ
справа №806/1286/17
адміністративне провадження №К/9901/24019/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу №806/1286/17 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 Міністерства оборони України 
про зобов`язання звільнити з військової служби, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 нa постанову Житомирського апеляційного адміністративною суду від 30 жовтня 2017 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Франовської К.С., суддів: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.), -
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 16 липня 2016 року.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому незаконно відмовлено у звільнені з Військової служби по закінченню контракту з тих підстав, що його дію продовжено в односторонньому порядку до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
З. Постановою Житомирського окружного адміністративною суду від 30.05.2017 позов задоволено. Зобов`язано військову частину польова пошта В-27З1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 15.06.2013. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору.
4. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача, а тому задовольнив позовні вимоги.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. Постановою Житомирського апеляційного адміністративною суду від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 - задоволено, постанову Житомирського окружного адміністративною суду від 30 травня 2017 року - скасовано, прийнято нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Військової частини- польова пошта НОМЕР_3 про зобов`язання звільнити з військової служби відмовлено.
6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, a відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення, a постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволені позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
7. 15 листопада 2017 року ОСОБА_1 (касатор) подав касаційну скаргу, в якій просить:
Скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративною суду від 30 жовтня 2017 року, постанову Житомирського окружного адміністративною суду Від 30 травня 2017 року - залишити в силі.
У касаційній скарзі заявлено клопотання щодо розгляду справи без участі позивача.
8. 14 грудня 2017 року відповідачем надано заперечення на касаційну скаргу, B якому Військова частина польової пошти B2731 Міністерства оборони України просить відмовити y задоволенні касаційної скарги повністю.
У запереченні на касаційну скаргу не заявлено жодних клопотань.
Рух адміністративної справи у суді касаційної інстанції
9. Ухвалою Вищого адміністративною суду України від 15 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та установлено строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 для розгляду справи №806/1286/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., суддів: Мартинюк H.M, Мельник-Томенко Ж.М.
Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2020 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів та призначено до попереднього касаційного розгляду.
ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу
10. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема позивач вказує, що він має право на звільнення з військової служби, оскільки контракт укладено 15.06.2015 та з цього часу, до закінчення особливого періоду (який наразі триває), за цим контрактом позивач фактично вислужив більше 24 місяці.
ІІІ.ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_4 укладено контракт “Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України” від 15 червня 2013 року, строком на три роки.
12. 05 лютого 2017 року ОСОБА_1 було направлено рапорти про звільнення його з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку вказаного контракту до Міністра оборони України та командира військової частини - польова пошта B 2731.
13. Листом Міністерства оборони України від 20.03.2017 №116/9/кц/4/186 позивача повідомлено, що підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «і» п.1 ч.8 ст. 26 Закону України ”Про військовий обов`язок і військову службу” немає, так як термін дії контракту про проходження військової служби, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 01.07.2016 №74 - PC продовжено з 15.07.2016 понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду та оголошення демобілізації. Водночас позивача було повідомлено що відповідно до плану звільнення військовослужбовців у запас затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільнено ОСОБА_3 заплановане до 06.01.2017.
14. 12 квітня 2017 року аналогічну відповідь було надано Військовою частиною польова пошта НОМЕР_3 12.04.2017.
15. Вважаючи бездіяльність командира військової частини польової пошти B2731 протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
16. Конституція України від 28 червня 1996 року
16.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їx посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та y спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Закон України від "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон №
3543-XІІ)
17.1. Згідно ст. Закону № 3543—X11, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
17.2. За визначенням цієї ж статті, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ i організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовані період після закінчення воєнних дій.
17.3. Згідно ст. 1 Закону № 3543-Xll, демобілізація полягає у комплексі заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту на організацію i штати мирного часу.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з таких міркувань.
19. Згідно наведених норм Закону № 3543-Xll, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, яка включає не лише процес призову громадян на військову службу з метою виконання ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України,  а й передбачає здійснення комплексу відповідних заходів, спрямованих на забезпечення функціонування країни y особливий період.
20. Тому і процес демобілізації полягає не тільки у припиненні перебування мобілізованих осіб на військовій службі, а й передбачає комплекс заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
21. Указом виконуючого обов`язки Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ, (далі - Указ № 303/2014) y зв`язку з різким ускладненням внутрішньо-політичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.
22. Цим же Указом передбачено здійснення ряду організаційних заходів, зокрема,  адресовані Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають y своєму підпорядкуванні військові формування України, оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, щодо переведення підпорядкованих їм військових формувань України, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
23. Також, виконуючим обов`язки Президента України та Президентом України безпосередньо видані низка Указів, зокрема: від 14 листопада 2014 року № 875/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року ”Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях”; від 2 березня 2014 року № 189/2014 ”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2014 року ”Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України”; від 14 квітня 2014 року N9 405/2014”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України”; від 14 листопада 2014 року № 880/2014 ”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року ”Про невідкладні заходи із забезпечення державної безпеки"; від 24 вересня 2014 року №744/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 серпня 2014 року ”Про невідкладні заходи щодо захисту України та зміцнення її обороноздатності”; від 24 березня 2014 року № 339/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року ”Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної' Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України"; від 13 серпня 2015 року N9 474/2015 ”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 липня 2015 року "Про невідкладні заходи щодо нейтралізації загроз державній безпеці"; від 30 січня 2015 року N9 40/2015 ”Про додаткові заходи щодо забезпечення проведення часткової мобілізації у 2015 році”; від 14 лютого 2015 року № 85/2015 ”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 25 січня 2015 року " Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією"; від 12 березня 2015 року N9 139/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 лютого 2015 року ”Про додаткові заходи щодо зміцнення національної безпеки України”; від 7 серпня 2015 року № 4692015 "Про утворення військово-цивільних адміністрацій” тощо.
24. Вказаними Указами Президента України також передбачено здійснення комплексу заходів, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
25. Окрім того, згідно ст.1 Закону України ”Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції- час між датою набрання чинності Указом Президента України ”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14 квітня 2014 року № 405/2014 тa датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України територія проведення антитерористичної операції – територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України ”Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14 квітня 2014 року N9 405/2014.
26. Позивачем не заперечується що на час закінчення контракту та на час його звернення до Міністерства оборони та до відповідача частина Донецької та Луганської областей, Автономна Республіка Крим залишаються тимчасово окупованою територією, де відбуваються збройні протистояння і проводиться антитерористична операція.
27. Водночас, у вказаний період , як і на час розгляду справи у суді, відсутні укази Президента України направлені на здійснення заходів, спрямованих на планомірне переведення функціонування держави B умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту – на організацію і штати мирного часу.
28. Окрім того, згідно роз`яснень, наданих у листі Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 1 жовтня 2015 року «Щодо особливого періоду», у відповідності до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ «Про оборону Украіни» (далі – Закон № 1932-XІІ) 3 моменту оголошення Указу N9 303/2014 B України настав особливий період, який діє і на час розгляду справи.
29. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон N9 2232-ХІІ, B редакції періоду спірних правовідносин) для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби B календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
30. Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, Указом Президента України від 14 січня 2015 року N9 15/2015 ”Про часткову мобілізацію”, який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за N9 113~V1|I (далі по тексту Указ № 15/2015), постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.
31. Указом Президента України від 25 березня 2016 року №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (далі - Указ N9 607) та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» (далі - Указ № 115/2016) постановлено провести у березні , квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період: призваних відповідно до Указу № 607 "Про часткову мобілізацію” і нe звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 ”Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу № 607"; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 ”Про часткову мобілізацію”.
32. Тобто, згідно вказаних Указів демобілізації підлягають пише військовослужбовці, які були призвані на військову службу в порядку мобілізації саме під час мобілізації на особливий період.
33. Водночас, цими Указами Президента України не припинено особливий період, оскільки не зазначено про здійснення будь-яких інших заходів, ніж звільнення з військової служби вказаних y них осіб.
34. Таким чином, Указ Президента України від 25 березня 2016 року №115/2016, стосовно демобілізації не поширює свою дію на спірні правовідносини.
35. Аналіз наведених норм права, дає підстави Верховному Суду для висновку, що законодавець пов`язує момент припинення контракту, дія якого продовжена у зв`язку з настанням особливого періоду, з рішенням про демобілізацію, у якому буде передбачено здійснення комплексу заходів, спрямоване на планомірне переведення функціонування держави та її військових і військово-цивільних формувань в умовах мирного часу. Або ж такий контракт припиняється з фактичним закінченням особливого періоду.
36. Згідно п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону №2232-ХІІ під час дії особливою періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово лікарської комісії про непридатність до військової спуж6и в мирний час обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав 3аконної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває y шлюбі, повнолітньою дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи ІІ групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відмовним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) y зв`язку з проведенням організаційних заходів y порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу y разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом Під час мобілізації, на особливий період, a також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; 3) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних y запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
37. Отже, звільнення зі служби під час особливого періоду можливе лише y випадках, вичерпний перелік яких вказано y пункті 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
38. Разом з тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону № 2232-ХІІ не відноситься.
39. Таким чином, оскільки закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, а діючим законодавством не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, то колегія суддів приходить до висновку, що його закінчення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію з одночасним проведенням комплексу заходів, передбачених законодавством.
40. Окрім цього, згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (дані - Положення), прийнятого на виконання Закону № 2232—XІІ. B особливий період військовослужбовці проходять військову службу, a військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку передбаченому цим Положенням та іншими нормативно- правовими актами що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період y разі оголошення мобілізації, усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України звільненню B запас не підлягають, за винятком військовослужбовців жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням) військовозобов`язані призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, y виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
41. Крім того Верховний Суд вважає за доцільне вказати, що Указом Президента України від 17 березня 20I4 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації саме з цим моментом відповідно до норм Закону України 'Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 2I жовтня I993 року №3543 XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.
42. Абзацом п`ятим статті I Закону України ”Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21 жовтня 1993 року №3543 XII встановлено, що особливий період- період функціонування національної економіки, органів державні влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сип цивільного захисту, підприємств, установ I організацій, а також виконання громадянами  свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім типової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
43. Згідно з абзацом четвертим статті I вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, організацію і штати воєнного часу.
44. Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, a тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що на час виникненн спірних правовідносин в Україні діяв особливий період.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16.
45. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується 3 висновками суду апеляційної інстанції у справі.
46. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративною судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників оправи.
47. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інтонації норм матеріального і процесуального права.
48. Згідно статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
49. 3 урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
50. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 355, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Житомирського апеляційного адміністративною суду від 30 жовтня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду