П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/736/19	
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
доповідача, судді - Димерлія О.О.
суддів – Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі № 400/736/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач) в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови провести позивачу перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 при проведенні позивачу перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу - 01.01.2008 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що у період проходження ним військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, а саме, у 2016 та 2018 роках не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач звернувся до командира військової частини з заявою, у якій просив провести йому перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_1 , однак йому було надано відповідь від 01.03.2019 року за № 350/174/308/214, в якій повідомлено, що індексація не нараховується та не виплачується у зв`язку з відсутністю механізму її нарахування та виплати за попередні періоди. Позивач вважає, що відповідачем були грубо порушенні його права та інтереси.
За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 06 травня 2019 року прийнято рішення, яким позовні вимоги  задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести позивачу перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року; 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести позивачу перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року;
У задоволенні вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 при проведенні позивачу перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу - 01.01.2008 року - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.          
В своїй скарзі Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що при вирішенні спору судом залишено поза увагою, що проведення індексації грошового забезпечення перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів. Військова частина НОМЕР_1 не є прибутковою установою, а відповідними бюджетами не було закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення.
Військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що Порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Відповідач діяв на виконання роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку з внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення.
Також, представником Військової частини НОМЕР_1 було подано доповнення до апеляційної скарги. 
В доповнення до апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно п.3  Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013, у ОСОБА_1 під час здійснення нарахування індексації грошового забезпечення в період 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік базовий місяцем є 01.01.2016 року. Під час здійснення нарахування індексації грошового забезпечення в період 01.03.2018 року по 21.09.2018 рік згідно п.10 Постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 базовим місяцем є 01.03.2018 року, а відповідно для проведення подальшої індексації індекс споживчих цін розраховувався з квітня 2018 року. Згідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 право на індексацію військовослужбовці набули в грудні 2018 року за індексом 3,7 %. Отже, задоволення позовних вимог в частині здійснення нарахування індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 року по 12.10.2018 року підлягають скасуванню, оскільки кофіцієнт індексації у позивача становив 0,00 %, відповідно і сума індексації складає 0,00 грн.
Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.
Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.08.1987 року по 12.10.2018 року позивач проходив службу в Збройних Силах України та знаходився на грошовому забезпеченні при Військової частини НОМЕР_1 . В період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року індексація грошового забезпечення не виплачувалась.
Наказом командира Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.19.2018 року № 535 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач був звільнений з військової служби у запас (які проходять військову службу за контактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) з правом носіння військової форми одягу.(а.с. 12)
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2018 року № 233 з 12.10.2018 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Первомайского ОМВК Миколаївської області.(а.с. 13)
20.02.2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив провести йому перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_1 . (а.с. 9).
Листом від 01.03.2019 року за № 350/174/308/214 відповідач надав відповідь на заяву позивача, повідомивши про те, що порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачений механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Індексація грошових доходів населення провадиться, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації - 103 %. Право на індексацію військовослужбовці набули в грудні 2018 року за індексом 3,7 %. (а.с. 10-11).
Не погоджуючись з правомірністю дій Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови У нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди є протиправною, а посилання відповідача на статтю 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік вважає безпідставними, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення в зв`язку з цим індексації з 01.01.2016 вказана норма не містить. 
В решті позовних вимог суд першої інстанції відмовив, оскільки позивачем не обґрунтовано заявлену вимогу.
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами другою - третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно ст.2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону № 1282-ХІІ ).
Відповідно до ст.6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Учасниками справи не заперечується, що в період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.
При цьому, відповідач, Військова частина НОМЕР_1 не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2.
У спірних правовідносинах, Військова частина НОМЕР_1 повинна діяти відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ, який має вищу юридичну силу, аніж відповідні роз`яснення.
Посилання відповідача на те, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - жовтні 2018 року у Міністерства оборони України не було колегія суддів відхиляє, так як вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та Порядку № 1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Тобто, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.
Також, безпідставними є посилання апелянта, Військової частини НОМЕР_1 , на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.
Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації за період з 01.01.2016 року по 12.10.2018 року.
З огляду на зазначене, суд погоджується і визнає правильним висновок суду попередньої інстанції стосовно визнання дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення є протиправними.
Щодо подання апелянтом доповнення до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч.1 ст. 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
Оскільки апелянтом подано доповнення до апеляційної скарги з пропущенням даного строк та не наведено поважність причин пропуску строку подачи даного доповнення,  колегія суддів не приймає до уваги це доповнення.
Підсумовуючи усе викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до    ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі № 400/736/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
       Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Єщенко О.В.