Єдиний унікальний номер справи 760/11913/18  
Провадження №22-ц/824/1999/2020

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
17 березня 2020 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
 
В травні 2018 року комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідачі проживають у власній квартирі АДРЕСА_1 , при цьому користуються наданими позивачем комунальними послугами, але плату за спожиті житлово-комунальні послуги своєчасно і в повному обсязі не вносять. Внаслідок невиконання такого зобов`язання у відповідачів за період починаючи з березня 2012 року по травень 2015 року існує заборгованість в розмірі 20 590,02 грн., яку позивач просить стягнути на його користь. Крім того, оскільки боржники прострочили виконання грошового зобов`язання, просив стягнути інфляційні втрати в розмірі 9461,54 грн. та 3% річних - 870,46 грн., що в загальній сумі складає 30 922,02 грн. 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позов задоволений, вирішено питання судових витрат. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального  права, що призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду, застосувати строки позовної давності та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаргу обґрунтовує тим, що він не був повідомленим про всі дати судового розгляду справи, але суд зазначив про повідомлення належним чином, що не відповідає дійсності. Оскільки судом було порушено процедуру виклику відповідачів до суду, він протиправно був позбавлений можливості з`явитися в суд першої інстанції та заявити про необхідність застосування строку позовної давності. За таких умов просив суд апеляційної інстанції  скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову, застосувавши до позовних вимог строк позовної давності. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є власниками квартири, зареєстровані та проживають в ній. У відповідності до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, наявному в матеріалах справи, за період з березня 2012 року по травень 2015 року існує заборгованість. Оскільки власники зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, вважав позов обґрунтованим та присудив до стягнення основну суму заборгованості разом з інфляційними втратами та 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання. 
Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що судом порушена встановлена законом процедура виклику сторони відповідача в судове засідання. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд здійснив відповідне повідомлення відповідача на дату судового засідання 03.12.2018 року, яку відповідач отримав 07.12.2018 року, тобто вже після його проведення. Докази повідомлення відповідача про наступні судові засідання в матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду констатує неналежне повідомлення відповідача про розгляд даної справи в суді першої інстанції, внаслідок чого відповідач був позбавлений фактичної можливості представити до суду свої заперечення. 
Пунктом 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц зазначено, що неучасть в розгляді справи відповідача, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування строків позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна тривалість позовної давності встановлена у 3 роки відповідно до ст. 257 ЦК України.
Згідно положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність прийняття заяви відповідача, що не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, про застосування строку позовної давності на стадії апеляційного перегляду справи. 
У відповідності до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» розрахунковим періодом для оплати послуг встановлений календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідачів існує заборгованість за період з березня 2012 по квітень 2015 року включно. За таких умов, оскільки відповідачі не здійснили оплату послуг до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, з наступного після цього дня позивачу стало відомо, що відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань, відтак  саме з цього часу у позивача виникло права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованостіу строк відповідно до ст. 257 ЦК України. В той же час з позовом до суду позивач звернувся лише в травні 2018 року, тобто поза межами встановленого законом строку позовної даності. Будь-яких клопотань та заяв про поновлення такого строку, як і обставин, які б свідчили про його переривання, позивач до суду не надав. За таких умов позов до задоволення не підлягає саме з підстав пропуску повивачем строку позовної давності. 
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача  підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 643,00 грн.
На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.
Ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643,00 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                          Т.О. Писана   

                                                                                                                     К.П. Приходько