Ухвала
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 176/1465/16-ц
провадження № 61-4030ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                     05 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання пунктів кредитного договору недійсним,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У травні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнуто з відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 17 722,44 доларів США, що за курсом 25 грн 64 коп., відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 квітня 2016 року, складає 454 403 грн 24 коп.
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», у якій просила визнати недійсними пункти 4.2, 5.3 додаткової угоди до іпотечного кредитного договору № DNJ0GI00001808 від 27 листопада 2007 року.
 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 16 869,23 доларів США, що за курсом 25 грн 64 коп. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 квітня    2016 року становить 432 527 грн 06 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 4.2 додаткової угоди від 04 серпня 2008 року до кредитного договору № DNJ0GI00001808 від 27 листопада 2007 року. В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада           2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -            ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у сумі 16 869,23 доларів США скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь                         АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 11 863,98 доларів США, що за курсом 25 грн 64 коп. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 квітня 2016 року становить 304 192 грн 45 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
15 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 до Верховного Суду подано касаційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня           2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня     2020 року встановлено у розмірі 2102 грн.
 
Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 722,44 доларів США, що за курсом 25 грн 64 коп., відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 квітня 2016 року, складає 454 403 грн 24 коп., у зв`язку з чим, ціна позову у справі № 176/1465/16-ц не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та в силу положень пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у вказаній справі оскарженню не підлягають.
 
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» є вимоги немайнового характеру про визнання недійсним пунктів 4.2 та 5.3 додаткової угоди до іпотечного кредитного договору                             № DNJ0GI00001808 від 27 листопада 2007 року.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції,                              ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до                           Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу               малозначною.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі та у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібі вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                     05 листопада 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання пунктів кредитного договору недійсним відмовити.

Судді:	М. Є. Червинська  	
 	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун