Постанова
Іменем України
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 724/1991/18
 
провадження № 61-16844св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивача - ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представник ОСОБА_4  - ОСОБА_8 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_9 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Владичана А. І., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_9 , про усунення перешкод у користуванні майном.
 
Позовна заява мотивована тим, що вони є власниками 70/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Власником інших 30/100 частин домоволодіння, яким на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області            від 23 лютого 1995 року присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 . 
Хоча вказаним частинам домоволодіння присвоєно різну адресу, вони фактично складають один житловий будинок, кожна частина якого обладнана окремим входом.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2014 року було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_5 передати ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей до її частини будинку; не чинити перешкоди ОСОБА_1 фізичними діями у користуванні її частиною будинку; не чинити ОСОБА_1 перешкоди у застосуванні заходів щодо припинення руйнування будинку, проведенні ремонту; вселено ОСОБА_1 у 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Вказане рішення було виконано, однак, коли у серпні 2018 року ОСОБА_1 повернулася із-за кордону та намагалася із своїм сином ОСОБА_2 вселитися у свою частину домоволодіння, прийшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які разом з власником іншої частини домоволодіння ОСОБА_4 стали на вхідних дверях та почали їх виганяти, що підтверджується висновком правоохоронних органів.
Вважають, що вказані особи своїми діями порушують їх права на володіння і користування майном, власниками якого вони є, у зв`язку з чим  ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили суд: усунути їм перешкоди у користуванні 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до цієї частини житлового будинку; зобов`язати  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 :допустити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до користування 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ; не чинити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перешкоди фізичними діями у користуванні їх частиною будинку; не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у застосуванні заходів щодо припинення руйнування будинку, проведенні ремонту; не чинити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перешкоди щодо встановлення перестінки між двома частинами будинку.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користуванні 70/100 частин житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у 70/100 частин вказаного будинку, що належить їм на праві власності.
Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 : допустити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до користування 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ; не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди фізичними діями у користуванні їх частиною будинку; не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкод у застосуванні заходів щодо припинення руйнування будинку, проведенні ремонту; не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди щодо встановлення перестінки між двома частинами будинку.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі        352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі       352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі      352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі     352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі       352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того,            що відповідачі створюють перешкоди позивачам у користуванні і розпорядженні майном, тому позивачі як власники цього майна мають право вимагати будь-яких усунень порушень своїх прав від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду              від 09 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд не врахував, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано суду належних і допустимих доказів. Так, він та позивачі є власниками різних житлових будинків по  АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 а відповідно, та він не вчиняв жодних дій щодо перешкоджання позивачам у користуванні їхнім майном. Також судом не встановлено, у яких заходах щодо припинення руйнування будинку та проведенні ремонту не можна чинити перешкод і не існує жодних доказів такого руйнування. Також не встановлено, яка саме «перестінка» має бути встановлена між двома частинами будинку, адже жодної технічної та проектної документації судом не досліджувалося.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 -           ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування ухвалених у справі судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності належать 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Відповідно до довідки Шиловецької сільської ради від 01 серпня 2013 року № 831 частина житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , знаходиться у АДРЕСА_1 а згідно з погосподарською книгою № 1, особовий рахунок НОМЕР_1 , головою домогосподарства є ОСОБА_1 .
 
Частині домоволодіння ОСОБА_1 присвоєно поштову адресу -                      АДРЕСА_1 а з 1995 року при добровільному розподілі житлової площі будинку після розлучення, про що свідчить довідка Шиловецької сільської ради від 04 квітня 2014 року № 103, рішення Шиловецької сільської ради від 25 березня 2015 року.
 
ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 березня        2014 року у справі № 724/2446/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до   ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. 
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 70/100 частинами житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_5 : передати             ОСОБА_1 ключ від вхідних дверей до її частини будинку; не чинити   ОСОБА_1 перешкоди фізичними діями у користуванні її частиною будинку; не чинити ОСОБА_1 перешкоди у застосуванні заходів щодо припинення руйнування будинку, проведенні ремонту. 
Вселено ОСОБА_1 у 70/100 частини житлового будинку по                              АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності.
 
Вказане судове рішення було виконано, що визнано сторонами у справі.
 
14 вересня 2018 року до Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області надійшла заява ОСОБА_1 , згідно з якою вона просила прийняти заходи до колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який перешкоджає їй та дітям увійти на їхню територію домоволодіння. Перевірку по даній заяві припинено, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються у порядку цивільного судочинства, про що свідчить висновок Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій област від 27 вересня         2018 року.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами        ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК Українивстановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.
 
Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
 
Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
 
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
 
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.
 
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
 
З урахуванням указаного та абсолютності права власності, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачі є співвласниками спірного житлового будинку, однак не мають можливості вільно володіти і користуватися цим майном, оскільки відповідачі чинять їм у цьому перешкоди, дійшов правильного висновку, що порушене право позивачів підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні спірним домоволодінням, і такий спосіб захисту, з урахуванням правовідносин, які виникли у цій справі є ефективним.
 
Вказане свідчить про законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції і підстав для її скасування немає.
 
При цьому доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, яким судами була надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович