Дата документу 04.03.2020 Справа № 333/2175/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 333/2175/19                                           Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/860/2020 Стоматов Е.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Світличного Олександра Юрійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна,
В С Т А Н О В И В:
       У квітні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Світлічного О.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна, посилаючись на те, що на підставі попередніх усних домовленостей у період з 14 травня 2018 року по 14 січня 2019 року через систему переводу грошових коштів GMT (Advanced Financial Services) позивачем на ім`я відповідача було перераховано грошові кошти на загальну суму 2 711,98 євро. 
Вказані грошові кошти були отримані відповідачем в якості сплати за послуги з пошуку та підбору об`єкта нерухомості у Комунарському районі м. Запоріжжя з перспективою укладення відповідного договору. 
Проте, після перерахування коштів між сторонами договір так і не був укладений, пошук не здійснювався, у зв`язку з чим позивач вважає, що перерахування коштів виявилось без належних правових підстав.
В якості досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 19.01.2019 року було направлено претензію про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Однак, відповідач відмовилася отримувати цю претензію.
Оскільки відповідач допустила однобічну відмову від виконання зобов`язань, без будь-яких правових підстав користується грошовими коштами позивача, то позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.
Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 711,98 євро, що за курсом НБУ станом на 28.03.2019 року складає 81 261,77 грн. та стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2019 року у задоволені позову відмовлено.
        У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Світличний О.Ю. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не правильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Залишилось поза увагою суду, що відповідач визнав обставини перерахування на її ім`я через систему переводу грошових коштів. Суд дійшов помилкового висновку що звернення з претензією до відповідача про повернення коштів не є правомірними, оскільки між сторонами відсутні зобов`язання (договірні) правовідносини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив у якому зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням матеріального права, доказів які б спростовували висновки суду позивачем не надано. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в період з 14 травня 2018 року по 14 січня 2019 року ОСОБА_1 періодичними платежами перерахував на ім`я ОСОБА_2 через систему переводу грошових коштів GMT (Advanced Financial Services) грошові кошти на загальну суму 2 711 євро 98 центів. 19 січня 2019 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, яку відповідач відмовилася отримати. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту безпідставності отримання відповідачем спірних грошових коштів.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За змістом вказаної норми зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що вказана сума коштів в розмірі 2711,98 євро була перерахована на ім`я відповідача на підставі попередньої домовленості в якості сплати за послуги з пошуку та підбору об`єкта нерухомості у Комунарському районі м. Запоріжжя з перспективою укладення відповідного договору. Проте після перерахування коштів між сторонами договір так і не був укладений, пошук не здійснювався.
Заперечуючи проти позову, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.
Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кошти були перераховані на безповоротній основі, на підтвердження укладення сторонами договору дарування або договору про благодійне пожертвування.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів /а.с. 10/, відповідач на вимогу про повернення коштів не відповіла. 
Доводи відповідача проти позову про те, що перераховані позивачем кошти є благодійною допомогою, а саме на спільні туристичні послуги, не ґрунтуються на доказах.
При цьому, відповідно до статті 3 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації", цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах.
Згідно статті 6 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" передбачено що благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону. Договір про благодійну пожертву валютних цінностей не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Стаття 717 ЦК України визначає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
З матеріалів справи вбачається що між позивачем та відповідачем не було укладено будь-яких договорів про благодійну пожертву грошових коштів.
У відповідному грошовому переказі, що був здійснений позивачем відсутня ціль його призначення щодо благодійності та відповідно відсутня обумовленість цілей благодійної діяльності. Також, з даного переказу не вбачається, що призначенням даних платежів був дарунок в розумінні статті 717 ЦК України.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позивача є недоведеними, оскільки із зазначеного вище вбачається, що є всі підстави про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 2711,98 євро на підставі положень статті 1212 ЦК України.
Більш того відповідач не заперечувала отримання нею спірних коштів у визначеному розмірі, тому вказані обставини згідно вимог частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Також, є безпідставними доводи відповідача про те, що перераховані кошти є виключно, як засіб для існування, організації спільного відпочинку та подорожей, виходячи з близьких стосунків, оскільки зазначення про призначення або підставу платежу повідомлення не містить. При цьому як було з`ясовано, в сімейних відносинах сторони між собою не перебували. 
За таких обставин колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, апеляційний суд стягує з відповідача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, який складається 812 грн. 63 коп. – за подачу позовної заяви та 1218 грн. 96 коп. – за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Світличного Олександра Юрійовичазадовольнити.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2019 року вцій справі скасувати, прийняти постанову наступного змісту: « ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 81261 грн. 77 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2031 грн. 59 коп.
Дата складання повної постанови 10 березня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко