ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 березня 2020 року
м. Харків
справа №638/18015/17 
провадження №22-ц/818/1533/20
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,
учасники справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
треті особи – ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Граф М», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до  ОСОБА_1 , треті особи:  ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Граф М», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення коштів у порядку регресуза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в м. Харкові, (повний текст судового рішення складено 28 листопада 2019 року),-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі – ПрАТ «СК «Уніка») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення коштів у порядку регресу в розмірі 34 583,01 грн. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року залучено до справи у якості третіх осіб ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Граф М», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі – ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»). 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» кошти у порядку регресу в сумі 34 583,01 грн., судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що розмір збитків визначений з порушенням норм та положень законодавства, що призвело до неправильного визначення розміру страхового відшкодування. Висновки суду щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повторне направлення матеріалів справи на експертизу у зв`язку з відсутністю оплати за проведення експертизи є помилковими, оскільки ОСОБА_1 було оплачено проведення експертизи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2020 року відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 165).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи позов ПрАТ «СК «Уніка», суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, винною у ДТП є  ОСОБА_1 , її відповідальність за завдану матеріальну шкоду була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка». Оскільки ПрАТ «СК «Уніка» було здійснено виплату страхового відшкодування та зважаючи на те, що  ОСОБА_1  самовільно залишила місцеДТП, то стягненню з неї в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Уніка» підлягають кошти, сплачені в рахунок страхового відшкодування в розмірі 34  583,01 грн. Будь-яких доказів на підтвердження доводів щодо неправильного розрахунку розміру збитків відповідачем не надано.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 лютого 2017 року в м. Харкові по вул. Пушкінській, сталась ДТП за участю автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія  ОСОБА_1  з припаркованим автомобілем «Ленд Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - ОСОБА_5  ОСОБА_1 місце ДТП залишила. 
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року встановлено факт залишення  ОСОБА_1 місця ДТП, визнано її винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.
Постанова Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року набрала законної сили та відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині беззаперечного встановлення вини  ОСОБА_1 у вказаній ДТП за участю автомобілів «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , та «Ленд Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 .
05 серпня 2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та  ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АК/0111389, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності  ОСОБА_1  як володільцятранспортного засобу «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 27).
На момент виникнення ДТП транспортний засіб потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с. 11).
Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 , розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 35 083,01 грн. (а.с. 17-19).
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту вказаний розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 , складається з франшизи – 500,00 грн. та розміру страхового відшкодування – 34 584,01 грн. (а.с. 25).
На підставі договору страхування транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 34 583,01 грн. на користь постраждалої особи - ОСОБА_2 
27 липня 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено та направлено на адресу ПрАТ «СК «Уніка» вимогу в порядку суброгації № 343/2017 на суму 34 583,01 грн. (а.с. 6).
Страховим актом ПрАТ «СК «Уніка» № 00232568 від 11 серпня 2017 року встановлено, що ДТП кваліфікована як страховий випадок. Згідно акту та умов договору страхування № АК/0111389 виплаті підлягає страхове відшкодування в сумі 34 583,01 грн. (а.с. 5).
Факт виплати ПрАТ «СК «Уніка» на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в сумі 34 583,01 грн. підтверджується платіжним дорученням № 036105 від 31 серпня 2017 року (а.с. 4).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), Законом України «Про страхування» (далі – ЗУ «Про страхування»), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п. 1.7. ч.1 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб – це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. 
З матеріалів справи вбачається, що забезпеченим транспортним засобом, зазначеним в полісі, є автомобіль «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , який під час ДТП перебував під керуванням  ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 9.1 та 9.4. ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння збитків. 
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
У даній справі в розумінні ст. 993 ЦК України особою, відповідальною за завдані збитки є страховик винної особи - ПрАТ «СК «Уніка». 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 та 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбаченої ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. 
З правового аналізу даних норм вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» обґрунтовано звернулося до ПрАТ «СК «Уніка» з вимогою в порядку суброгації відшкодувати виплачену на користь постраждалої особи - ОСОБА_2 , транспортний засіб якої був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», суму страхового відшкодування в розмірі 34 583,01 грн., а ПрАТ «СК «Уніка» обґрунтовано виплатило на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхове відшкодування у вказаному розмірі. 
Законодавчими нормами передбачений перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, права вимоги до страхувальника (винної особи), в наступному випадку.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до пп. «в» п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. 
ПрАТ «СК «Уніка» на підставі пп. «в» п. 38.1.1. ч. 38.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та  ст. 1191 ЦК України має право зворотної вимоги до винної особи - ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року встановлено факт залишення  ОСОБА_1 місця ДТП та визнано її винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто в порядку регресу з  ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 34 583,01 грн.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого розміру позовних вимог, неправильного розрахунку збитків, визначення розміру збитків з порушенням норм та положень чинного законодавства України, є безпідставними та недоведеними. 
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.
У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.
Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.
Відповідно до постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
ОСОБА_1 на виконання зазначених норм законодавства не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що розрахунок страхового відшкодування здійснений з порушенням та розмір суми відшкодування є меншим. Будь-яких розрахунків суми відшкодування  ОСОБА_1 не надано.
В суді першої інстанції представником  ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи, яке ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року було задоволено, витрати за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 (а.с. 109-111).
Відповідно до листаХНДІСЕ ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса від 05 вересня 2019 року № 13677  ОСОБА_1 оплата за проведення експертизи у термін 45 календарних днів не була проведена, зважаючи на що експертиза № 13677, призначена на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року, була знята з виконання (а.с. 125).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилалась на сплату грошових коштів за проведення експертизи та наявність відповідної квитанції. 
Матеріали справи містять квитанцію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на користь ХНДІСЕ ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса було сплачено за проведення експертизи з порушенням встановленого експертом строку, тому колегія суддів не вважає зазначені доводи апеляційної скарги належною правовою підставою для задоволення апеляційної скарги. 
Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги виводи суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,–
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:    Судді:	О.В. Маміна   І.О. Бровченко   І.В. Бурлака