СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р.                                                                        Справа №922/3667/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя  Склярук О.І., 
при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,
представники учасників справи:
позивача - Верхацького І.В., адвокат, свідоцтво №6888/10 від 06.09.2018, довіреність №14-193 від 17.05.2019,
відповідача - Радигіна Є.С., адвокат, посв. №970 від 27.05.2011, довіреність №2 від 01.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх.№1182Х/1 від 16.04.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3667/19 (м. Харків, суддя Чистякова І.О, повний текст рішення складено 20.03.2020),
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, 
до Комунального підприємства Балаклійської районної ради «балаклійські теплові мережі», м. Балаклія, Балаклійський р-н, Харківська обл, 
про стягнення 7245472,97 грн, 
ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» заборгованості в сумі 7245472,97 грн, у тому числі: основний борг у сумі 5713209,21 грн; пеня у сумі 564044,26 грн; три проценти річних у сумі 349428,08 грн; інфляційні втрати у сумі 618791,42 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме 108682,10 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 позов задоволено частково в розмірі 6179484,33 грн. Стягнуто з Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг у сумі 5713209,21 грн; пеню у сумі 282022,13 грн; три проценти річних у сумі 130365,87 грн; інфляційні втрати у сумі 53887,12 грн. В решті частині позовних вимог у розмірі 1065988,64 грн - у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 108682,10 грн покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на позивача покладено судовий збір у розмірі 11759,49 грн, а на відповідача - у розмірі 96922,61 грн. Стягнуто з Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» судовий збір в розмірі 96922,61 грн. У задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення - відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням не погодився частково та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3667/19 в частині відмови у стягненні пені - 282022,13 грн; 3% річних - 219062,21 грн та інфляційних втрат - 564904,30 грн; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити; відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви. 
АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з оскаржуваним рішенням, посилаючись на те, що воно прийняте із порушенням норм матеріального права; судом неправильно здійснено висновок щодо відсутності правових підстав для нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних у зв`язку з виконанням Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 та з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 233 ГК України, ст.ст.549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин цієї справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/3667/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 12.05.2020. Призначено справу до розгляду на 12.05.2020.
Від Комунального підприємства Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3837 від 27.04.2020), в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог.
В обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач посилається на судову практику в частині питання використання приписів Постанов Кабінету Міністрів України №217, №256; стосовно доводів апелянта про необґрунтоване зменшення пені на 50% вважає, що при прийнятті відповідного рішення судом першої інстанції взято до уваги причини неналежного виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, а, також, не лише майнові, але й інші інтереси сторін. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 оголошено перерву у розгляді справи до 04.06.2020.
АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було надано суду апеляційної інстанції заяву (вх.№5073 від 26.05.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 задоволено заяву АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про участь його представника у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/3667/19, яке відбудеться 04.06.2020 об 11:00 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 оголошено перерву у розгляді справи до 18.06.2020; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; задоволено заяву АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про участь його представника у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/3667/19 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву.
В судовому засіданні 18.06.2020 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як постачальником, та КП Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі», як споживачем, укладено договір № 1039/1718-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 7914,141 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): у жовтні - 547,271; у листопаді 1160,483; у грудні 1657,91; ІV кв. 2017 р - 3 365,664; у січні - 1826,919; у лютому - 1490,199; у березні - 1231,359; І кв. 2018 р - 4 548,477.
Згідно з п. 3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Умовами пункту 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930, 40 грн.
Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Сторони у п.8.3. договору погодили, що з урахуванням п. 11.3  цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості.
Пунктом 8.2 договору сторонами встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 %  річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.
Згідно з п.п. 3 п. 11.3 договору, сторони погодили, що договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору. Аналогічне застереження по відношенню до спільних протокольних рішень міститься в умовах п.п.4 п. 11.3 договору.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).
Додатковою угодою № 1 від 12.01.2018 р. сторонами внесено наступні зміни до договору:
- викладено пункт 3.4. розділу 3 «Порядок та умови передачі природного газу» Договору в наступній редакції:
« 3.4. Постачальник застосовує процедуру подання номінацій та реномінацій відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Номінація надається в обсязі необхідному споживачу за цим договором за умови виконання споживачем вимог пункту 12 Положення.
При цьому, Сторони домовилися, що при визначенні рівня розрахунків споживача за використаний природний газ суми нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256, враховуються виключно за умови надання споживачем постачальнику оригіналу Акту звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги та житлові субсидії, між виробником теплової енергії та головним розпорядником коштів місцевого бюджету, станом на перше число місяця, що передує місяцю постачання природного газу.».
- абзац третій п. 6.1 договору в такій редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою КМУ від 04.03.2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором»;
- у пункті 8.2 договору змінено розмір пені: з 16,4 % річних на 15,3 %;
- у пунктах 8.2, 8.3, 11.3 договору замінено посилання на постанову КМУ від 11.01.2005 р. № 20 посиланням на постанову КМУ від 04.03.2002 р. № 256.
На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 40 947 371,95 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу: 
- за зобов`язаннями жовтня 2017 року на суму 2 125 058,03 грн (акти приймання - передачі природного газу від 31.10.2017: на суму 1 492 675,75 грн; на суму 632 382,28 грн арк. справи № 44-45 у томі №1); 
- за зобов`язаннями листопада 2017 року  на суму 6 162 533,64 грн (акти приймання - передачі природного газу від 30.11.2017: на суму 4 176 401,17 грн; на суму 1 986 132,47 грн арк. справи № 46-47 у томі №1); 
- за зобов`язаннями грудня 2017 року на суму 6 235 258,15 грн (акти приймання - передачі природного газу від 31.12.2017: на суму 4 242 952,13 грн; на суму 1 992 306,02 грн арк. справи № 48-49 у томі №1); 
- за зобов`язаннями січня 2018 року на суму 8 795 720,21 грн (акти приймання - передачі природного газу від  31.01.2018: на суму 5 987 770,69 грн; на суму 2 807 949,52 грн арк. справи № 50-51 у томі №1); 
- за зобов`язаннями лютого 2018 року на суму 8 339 755,46 грн (акти приймання - передачі природного газу від  28.02.2018: на суму 5 604 880,34 грн; на суму 2 734 875,12  грн арк. справи № 52-53 у томі №1); 
- за зобов`язаннями березня 2018 року на суму 8 618 650,32 грн (акти приймання - передачі природного газу від  31.03.2018: на суму 5 688 878,53 грн; на суму 2 929 771,79  грн арк. справи № 54-55 у томі №1); , 
- за зобов`язаннями квітня 2018 року на суму 670 396,14 грн (акти приймання - передачі природного газу від  30.04.2018: на суму 430 481,81 грн; на суму 239 914,33  грн арк. справи № 56-57 у томі №1).
Акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками підприємств.
Матеріали справи також свідчать про те, що 20.12.2017 між: Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона № 2), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (сторона № 3), Управлінням праці та соціального захисту Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (сторона №4), КП Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» (сторона № 5), НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 4612 на суму 4 350 274,15 грн.
Предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20. 
Зокрема у вищевказаному протокольному рішенні в абз. 3 п.2.7. передбачено, що відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 2 488 992,42 грн за природний газ 2017 згідно з договором від 05.09.2017пр. №1039/1718-ТЕ-32 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, за природний газ за 2017 рік, договір від 05.09.2017пр. №1039/1718-ТЕ-32, у тому числі ПДВ 414 832,07 грн».
Посилаючись на те, що оплату за переданий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.
При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 5 713 209,21 грн.; пені у сумі 282022,13 грн; 3% річних у сумі 130365,87 грн; інфляційних втрат у сумі 53887,12 грн. При цьому судом було зазначено, що, підписуючи спільне протокольне рішення, сторони свідомо узгодили новий строк проведення розрахунку, фактично змінивши умови п. 6.1 договору. Усвідомлюючи зміст підписаного протокольного рішення, відповідну зміну порядку та строків проведення розрахунків між сторонами, позивач не порушував питання про недійсність спільного протокольного рішення через невідповідність умовам п. 6.1 договору, а прийняв бюджетні кошти в рахунок погашення боргу за газ. Також, суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що КП Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі», є комунальним підприємством, що створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні, та змушене надавати послуги за вартістю, нижчої від її собівартості, враховуючи складну економічну ситуацію підприємства, визнав за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення пені на 90% та зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача (564 044,26 грн.) на 50%, що дорівнює 282 022,13 грн.
Рішення, з урахуванням вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України розглядається лише в оскаржувані частині, а саме в частині відмови у стягненні пені у розмірі 282022,13 грн, 3% річних у розмірі 219062,21 грн, інфляційних втрат у розмірі 564904,30 грн. Відповідна позиція узгоджується, зокрема, із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №913/64/18 від 07.11.2018.

Стосовно посилань апелянта на те, що нарахування ним платежів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на всю заборгованість за цим договором, в т.ч. суму заборгованості оплачену по спільним протокольним рішенням відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, та №256 від 04.02.2002 є обґрунтованим та законним, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в загальному розмірі 349428,08 грн.
При цьому, вбачається, що 20.12.2017 між: Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона № 2), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (сторона № 3), Управлінням праці та соціального захисту Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (сторона №4), КП Балаклійської районної ради «Балаклійські теплові мережі» (сторона № 5), НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4612 на суму 4350274,15 грн. Предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20. 
Зокрема у вищевказаному протокольному рішенні в абз. 3 п.2.7. передбачено, що відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 2 488 992,42 грн за природний газ 2017 згідно з договором від 05.09.2017пр. №1039/1718-ТЕ-32 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, за природний газ за 2017 рік, договір від 05.09.2017пр. №1039/1718-ТЕ-32, у тому числі ПДВ 414 832,07 грн».
Відповідно до розділу 4 вказаних спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Уряду від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків, і невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.
Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням (п.5.2).
Колегія суддів відзначає, що наслідком підписання спільних протокольних рішень на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (за своїм змістом цілком відповідають визначенню угоди в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України, що регламентує розглядувані правовідносини між сторонами через їх участь в узгоджені і підписанні таких рішень (п.7 Порядку потребує згоди учасників), що фіксує відповідне волевиявлення, яке має цивільно-правові наслідки) є фактична зміна визначеного у договорі №1039/1718-ТЕ-32 від 05.09.2017 порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями.
Наслідки узгодження та фактичного виконання спільних протокольних рішень, з урахуванням кваліфікації їх як відповідних правочинів в частині участі сторін, узгоджується і з приписами ч.1, ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України.
Крім того, зміна умов грошового зобов`язання, на що вказують положення протокольних рішень, які запроваджують відповідальність їх сторін саме за їх невиконання, унеможливлює визначення моменту прострочення відносно відповідної суми грошових коштів, охоплених цими рішеннями, в порядку п.6.1. договору постачання природного газу №1039/1718-ТЕ-32 від 05.09.2017.
Прострочення та порушення грошових зобов`язань з боку відповідача у розумінні ст.610 та ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України у такому випадку має встановлюватися відносно умов, встановлених цими спільними протокольними рішеннями.
Зазначене, зокрема узгоджується із позиціями Верховного Суду, викладеними у справі №904/1858/16 від 14.02.2018 та у справі №926/2733/16 від 22.05.2018.
Механізм розрахунків, запроваджений спільними протокольними рішеннями, узгоджений сторонами фактом їх підписання та передбачений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, яка не покладає можливість і правомірність проведення розрахунків між сторонами в залежність від наявності/відсутності відповідного застереження про це в договорі постачання природного газу.
Враховуючи висновки щодо можливості кваліфікації участі сторін в узгодженні та виконанні спільних протокольних рішень за своєю формою і наслідками як правочин, доводи позивача про пріоритетність застосування положень п.6.1. договору по відношенню до таких окремих правочинів не ґрунтуються на чинному законодавстві  та не відповідають меті запровадження розрахунків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 - опосередковане виконанням цього рішення Уряду втручання в законні (обумовлені ст.ст.611, 625 Цивільного кодексу України) очікування на отримання спірних нарахувань на суму заборгованості, відносно якої державою вжито спеціальних механізм погашення, виправдовується легітимною метою такого втручання - фінансування пільг та субсидій населення, здійснюваного за рахунок джерел Держави, у тому числі - і позивача, зважаючи на приналежність останнього до державного сектору економіки. 
Сторони, підписавши спільні протокольні рішення, тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором. Отже, для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18 та від 01.10.2018 у справі №904/9145/17.
Крім того, усвідомлюючи зміст підписаних протокольних рішень, відповідну зміну порядку та строків проведення розрахунків між сторонами, позивач не порушував питання про недійсність спільних протокольних рішень через невідповідність умовам п.6.1 договору, а прийняв бюджетні кошти в рахунок погашення боргу за газ.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними стосовно порушеного вище питання. Стосовно розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів, здійснивши, перевірку визначених судом сум не вбачає підстав для їх зміни. Апелянтом не наводились доводи щодо невірного обрахунку судом першої інстанції сум 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у вказаній частині. 

Стосовно посилань апелянта не необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені на 50%, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частинами другою, третьою статті 551 ЦК України передбачено, що у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому судом враховуються висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, в якому зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про зменшення суми пені на 90%. В обґрунтування клопотання заявник посилається на наступне:
- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, водопостачанні та водовідведенні. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за дання послуг; обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію склав суму у розмірі 18879,759 тис грн, погашення якої не вирішено на законодавчому рівні ні у 2017, ні 2018 роках;
- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов`язаний з хронічними неплатежами, в основному з боку населення за спожиті послуги;
- пільги та субсидії надаються державою несвоєчасно;
- фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання) - однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання;
- сума штрафних санкцій є надмірно великою, а суми 3% річних та інфляційних втрат мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було взято до уваги скрутний фінансовий стан підприємства, що підтверджується балансами, звітами про фінансові результати діяльності, звітами про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання. Також враховано інтереси сторін, поведінку винної сторони, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків позивачу та компенсацію втрат від інфляції та стягнення річних.
Водночас колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, апелянтом не надано доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували б наявність збитків у позивача чи погіршення фінансового становища, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань саме відповідачем.
Верховний Суд в своїй постанові від 24.07.2019 у справі №915/985/18 щодо подібних правовідносин зазначає що, досліджуючи питання можливості зменшення пені, суди правильно прийняли до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків.
Така ж правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.
Колегія суддів дійшла висновку, що присудження до стягнення 50% від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Таким чином, судом застосовано власні повноваження щодо зменшення заявленої пені на 50% при повному дослідженні усіх необхідних на те умов, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення у цій частині колегія суддів не вбачає.
Посилання скаржника на те, що господарський суд першої інстанції не оцінив, чи є даний випадок винятковим судовою колегією не приймається до уваги, оскільки жодна зі статей, які передбачають можливість зменшення штрафних санкцій не передбачає винятковості випадків, в яких вони застосовуються, отже оцінювати і доводити таку винятковість, як на цьому наполягає скаржник, не обов`язково.
Стаття 551 ЦК України надає таке право суду за наявності будь-яких обставин, які мають істотне значення. Господарським судом надано оцінку таким обставинам -відсутність основного боргу, відсутність доказів збитків позивача або погіршення його фінансового стану.
Твердження апелянта відносно того, що суд не врахував його інтереси при вирішенні спору не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання відповідача про зменшення пені на 90% задовольнив його частково та для дотримання інтересів позивача зменшив пеню лише на 50%.
Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об`єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права. 
Доводи позивача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,  -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3667/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.06.2020.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук